12 
•ekspeditioner, ved ugunstigt veir eller lignende, blev hindret i at gjøre 
iagttagelser, saa var der altid en anden, som kunde indtage dens plads. 
Der er imidlertid ogsaa tilfælde, hvor det er umuligt at forud- 
beregne begivenheden. Lad os tænke os, at en læge blir opfordret 
til at afgive erklæring om, hvorvidt et menneske har sin forstands 
fulde brug eller er sindssyg. Man slutter sig til hans sindssygdom 
•af en vis eiendommelig adfærd, som han imidlertid kun af og til viser; 
indimellem synes patienten at være fuldstændig fornuftig. Lægen maa 
da iagttage vedkommende med største opmerksomhed, hvis det paa 
nogen maade lar sig gjøre, uden at han ved om, at han blir iagt- 
taget. Efter nogle dages forløb indtræder der da muligens et anfald 
•af raseri, eller der viser sig andre fænomener, der tillader lægen at 
fælde en begrundet dom. 
I dette tilfælde fører taalmodig afventen til maalet. I en hel del 
•andre tilfælde derimod er vi istand til, naar vi selv ønsker det, at 
hidføre de betingelser, under hvilke iagttagelsen kan gjøres. En 
iagttagelse, der foretages under bestemte, af os selv vilkaarligt istand- 
bragte omstændigheder, kalder vi et forsøg. 
Det fortælles at Galilei i 1583 blev ført til opdagelsen af fald- 
og pendellovene ved at iagttage endel fysekroner, der svingede frem og 
tilbage i Domkirken i Pisa. Det var den nittenaarige yngling paafal- 
dende, at store og smaa kroner, naar de blot hængte i lige lange 
kjeder, brugte samme tid til at svinge frem og tilbage, havde samme 
svingningstid, som det kaldes. Deri fandt han en modsigelse mod den 
almindeligt antagne aristoteliske lære, at faldende legemers hastighed 
forholder sig til hinanden, som deres vægt. Her har vi først en 
iagttagelse, og det en rent tilfældig; det var et tilfælde, at Galilei 
kom til at se paa de svingende lysekroner. Videre er der en hypo¬ 
these med i spillet, den som Galilei opstillede, da han tænkte over 
sin iagttagelse, og som lyder saaledes: „Hængende legemers svingning 
•er et tilfælde, der hører ind under faldloveneA Dette var der før 
Galilei ingen, som havde tænkt paa. Denne hypothese stod imidlertid 
i strid med en sætning af Aristoteles, som datidens videnskab holdt 
for uimodsigelig sandhed; ifølge denne maatte de tunge lysekroner 
svinge raskere end de lettere. Altsaa maatte enten Galilefs hypothese 
eller Aristoteles’ sætning være feilagtig. Hvis Galilei simpeltvæk havde 
meddelt sine tanker til sin tids lærde, saa havde disse uden tvil givet 
sig ifærd med en disputation, en dialektisk ordstrid om begreberne 
