14 
•adskilte erfaringsrækker, og at vi føres til at opstille nye regler og 
satser, der omfatter flere af de tidligere opstillede, sammenfatter dem 
•og giver et endnu almindeligere ndtryk for deres indhold. Efterat, 
som vi netop flørte, Gal il ei havde opstillet sine faldlove, og efterat 
videre Kepler flavde fastslaaet lovene for planeternes flevægelser, var 
det forbeholdt Newtons’ skarpsind at sammenfatte disse forskjellige 
kundskaber i den omfattende sætning, at alle legemer tiltrsekker hin- 
anden med en kraft, der er omvendt proportional med kvadratet paa 
•afstanden og ligefrem proportional med de flinanden paavirkende lege- 
mers masse. Det er let at forstaa, hvilket ffemskridt i vor erkjen¬ 
delse en saadan sætning udtrykker, der bringer de fjerneste himmel- 
legemers bevægelse og det mindste sandkorns fald ind under et fælles 
•synspunkt, og som gjør det muligt at forudberegne planeternes bevæ- 
gelser, og fra uregelmæssigfleder i denne bevægelse at forudsige, at 
der paa det og det sted maa findes en flidtil ukjendt planet, som saa 
efterpaa virkelig blir fundet. 
En sætning af saa omfattende betydning vil vi, i modsætning til 
de simple regler, som vi har begyndt med at omtale, kalde en natur¬ 
lov. I sammenligning med den er Galileis og Keplers sætninger af 
forholdsvis begrænset betydning; men alligevel staar de med hensyn 
til videnskabelig værd liøit over de simple empiriske regler, som er 
begyndelsen til al erfaringsslutning. Derfor betegner vi ogsaa dem 
•som love, med et tillægsord, der angiver deres indhold og deres om- 
raade: faldlov, pendellov. Undertiden benævnes de ogsaa efter 
;sin ophavsmand: de Keplerske love o. s. v. Naar vi naar frem til 
erkj endelsen af en saadan lov, saa skalfer det vor aand en stor til¬ 
fredsstillelse. Herpaa beror den rene glæde, som ethvert studium, 
men særlig studiet af naturvidenskaberne, skalfer sine dyrkere. Denne 
tilfredsstillelse føres i regelen tilbage til en slags kausalitetstrang, 
;som skulde være nedlagt i den menneskelige aand, og som skulde 
bevirke, at vi. ved en indre drift var ligesom tvungne til, ved enhver 
ting og ethvert fænomen at spørge efter dens aarsag, efter grunden 
til den. I en saadan lov skulde denne aarsag gives. Jeg holder ikke 
denne opfatning for rigtig. Loven kan hverken selv være aarsagen 
til et fænomen eller lære os noget om denne. Yi maa først søge at 
klargjøre os, hvad vi egentlig skal forstaa ved „aarsag u eller „grund u . 
Aabenbart er dette begreb af psykologisk oprindelse d. v. s. det er 
•opstaaet ved iagttagelse af sjælelige fænomen er hos os selv. Naar 
