1(3 
i sig ikke alene alle kjendte fenomener, men ogsaa alle dem, som i 
fremtiden vil opdages. 
Efter det her anførte har vi altsaa tre trin af regler eller gene- 
ralisationer, i hvilke hele summen af vor naturerkj endelse er udtrykt: 
først regelen, som ikke er noget andet end sammenfatningen af et 
større eller mindre antal erfaringsmæssige kjendsgjerninger; dernæst. 
loven, som er sammenfatningen af et stort antal videnskabeligt ord¬ 
nede og erkjendte fenomener og endelig den øverste naturlov, 
som spiller samme rolle for samtlige naturfenomener uden undtagelse. 1 > 
Yi hørte, at hypothesen eller antagelsen undertiden traadte i 
regelens sted, som en foreløbig formulering af en regel, der éndnu. 
venter paa videnskahelig stadfestelse. Saadanne hypotheser kan imid¬ 
lertid undertiden være saa .omfattende, at det er nødvendigt at skjelne 
dem fra andre, der kun berører et ganske lidet omraade. I saa fald 
betegner vi dem som theorier. Theorien forholder sig altsaa til hypo¬ 
thesen som loven til regelen; i hegge ■ tilfelde er det kun omfanget, 
der er skjelnemerket. Deraf følger, at der ikke kan drages nogen 
skarp grænse mellem, hvad man kalder theori, og hvad man kalder 
hypothese, og at der hersker en lignende usikkerhed med hensyn til 
adskillelsen mellem regler og love. Det har imidlertid ikke stort at. 
sige; vigtigt er det derimod, at man fastholder forskjellen mellem 
hypotheser og - theorier* paa den ene side, regler og love paa den 
anden. 
Om det end saaledes er naturforskningens opgave, at udgrunde. 
sammenhængen mellem fenomenerne, saa maa vi dog i hvert enkelt 
tilfelde fremdeles adskille to forskjellige slags sammenliæng: en kva¬ 
litativ og en kvantitativ. 
I mange tilfelde afhænger det blot af, hvor meget vi ved, om 
vi skal blive staaende ved erkj endelsen af den første slags sammen- 
hæng eller trænge frem til den anden. Videnskabens historie opviser 
derfor mange eksempler paa, at erkj endelsen af den kvalitative sam- 
menhæng enten lidt efter lidt eller med en gang, ved en genial for- 
J ) Yi er virkelig istand, til at formulere en saadan øverste lov, skjønt vi: 
naturligvis ikke med sikkerhéd kan sige, om der ikke vil findes nye kjends- 
gjerninger, der kan modsige den eller ialfald ikke bringes ind under den. Etter 
vort nuværende kjendskab til fænomenerne er dette loven om massens ufor- 
anderliglied og den al materie iboende kraft. Alle slutninger ud fra denne lov,, 
som man har kunnet gjøre til gjenstand for prøvelse, liar i et og alt holdt sti kv 
og der er ikke noget hidtil bekjendt faktum, der modsiger den. 
