17 
skers arbeide, er gaaet over til kundskaben om kvantitativ. Derfor 
har det ogsaa altid været alle forskeres maal, at lære fænomenerne 
saa grundigt at kjende, at man kan udtrykke dem i t alv ær dier, efter 
bestemte maaL Saadanne videnskaber, som formaar at udtrykke sine 
undersøgelsesresultater i nøiagtige maal, kalder vi eksakte, Rigtignok 
er der ogsaa indenfor deres omraade altid visse fænomener, som man 
endnu ikke kjjender tilstrækkelig grundigt, til at kunne behandle dem 
paa denne maade. Den velfortjente anseelse, som de eksakte viden¬ 
skaber ny der, har imidlertid ogsaa ofte forledet forskere til at stræbe 
efter saadanne bestemte angivelser, selv hvor de nødvendige forudsæt- 
ninger for dem mangler. Videnskabens historie beretter om talrige 
eksempler paa, at en såadan stræben efter eksakthed har bragt ugreie 
og forvirring. Det er derfor en vigtig opgave for forskeren, ved 
enhver undersøgelse at forelægge sig det spørgsmaal, om omstændig- 
hederne tillader ham at gjøre nøiagtige maalninger og at bestemme 
fænomenet, ikke alene efter dets art og væsen, men ogsaa efter maal 
eller vægt. 
Et godt eksempel paa saadan eksakt forskning er Galileis tid¬ 
ligere omtalte forsøg over fald- og pendelbevægelsen, ved hvilken det 
gjaldt om at bestemme faldhøiderne, pendellængderne, faldtiderne og 
svmgningstiderne med størst mulig nøiagtighed forat kunne fastslaa 
bevægelsernes lovmæssighed og saimnenhængen imellem dem. Enhver 
af os kan gjentage disse , forsøg og prøve resultaternes paalidelighed, 
hvis vi blot kan skaffe os adgang til de nødvendige apparater. I virke- 
ligheden har man ogsaa siden Galileis tid gjentaget disse forsøg et 
stort antal gange med stadig forbedrede hjælpemidler og har derved 
ogsaa gjort endel fremskridt i erkjendelsen af fænomenerne. I aaret 
1672 fandt saaledes Richer, at en og samme pendel svinge de lang¬ 
sommere i Cayenne end i Paris, og Huygens paaviste, at aarsagen 
hertil var, dels jordens omdreining om dens akse, dels at den ikke 
er nøiagtig kuglefonnet. Her kan det ogsaa være stedet til at gjøre 
opmerksom paa, at ved alle undersøgelser, hvor vi har med maalinger 
af en eller anden art at gjøre, der mua vi tage hensyn til vore iagt- 
tagelsesredskabers ufuldkommenhed. Vore sans ers skarphed' særlig 
vort øies er umaadelig stor, og vi kan yderligere skjærpe den ved 
forskjellige redskaber, som f. eks. mikroskopet. Men denne skarphed 
har dog sin grænse, og ved alle maalninger er det derfor uundgaaeligt, 
at der begaaes feil. Disse iag.ttagelsesfeil kan vi tildels formindske 
