31 
forsvandt. Straalen var meget hvid og sterk, men. spredte intet lys 
omkring sig.“ Samtidig med at „lysstraalen u viste sig, hørtes der en 
overordentlig sterk bragen. 
Graardbruger Nærebø, hvem hr. Bing har henvendt sig til forat 
faa vide nærmere besked, meddeler, at fænomenet ingenlunde. er sjel- 
dent, at det varer omtrent fire minutter og ledsages af en lyd, der 
ligner den, som frembringes, naar man ryster en blikplade. Han 
betegner „lysstraalen u , som noget, der mere ligner den hvide vand- 
støv, som stiger op fra foden af høie vandfald. 
Lignende „lysfænomener“ skal ifølge A. Vibe (i Petermanns 
Mittheilungen 1860) forekomme ved gaarden Molaup ved Jørundfjord 
og ved Hustad i Olafsdal'(?), og efter hvad skolebestyrer Bendixen 
meddeler red., har han paa Nordmøre, i Aure prestegjæld, paatruffet 
beretning om noget ganske tilsvarende og selv været paa stedet, hvor 
fænomenet foregik, dog uden at se det eller se noget særlig merkeligt 
ved fjeldvæggen. I sine notiser finder hr. Bendixen følgende: „Oven¬ 
for gaarden Eivelen ved Dromnæssund ligger Trapbjerget med en stor 
hammer, Skytteren, hvorfra af og til kommer kogende vand ret ud i 
søiler eller sterke straaler, først med et stød som af et skarpt mine- 
skud og siden med tre eller fire svagere. Straalerne kommer ikke 
fra samme sted, men fra forskjellige sprækker i hammeren. Der synes 
i det hele at være mange saadanne, hvis rand tildels er sterkt udvidet. 
Hammeren er besaaet med hvide pletter, som det synes af opløst kalk. 
Eænomenet skal især vise sig ved uveir. En foran hammeren staaende 
birk skal bøies under stødene som af en voldsom vind.“ 
Efter disse beretninger synes det sikkert, at man ikke har med 
nogetslags „3ysfænomen u at gjøre. Det hele reducerer sig efter al 
rimelighed til en skumsprøit, der ved visse slags vind gyver ud af 
sprækker i fjeldet. Er der en sprække i fjeldet og er der i denne 
et lidet vandløb, saa lader det sig let tænke, at vinden under visse 
omstændigheder kan presses igjennem sprækken paa en saadan maade, 
og med saadan heftighed, at den driver våndet med sig og fordeler det 
til en skumsprøit, der staar som en hvid damp ud af sprækkeaabnin- 
gen. Eller den kunde kanske, skjønt det er vel mindre sandsynligt, 
tænkes at virke paa det paa tvers af sprækken nedrindende vand paa 
lignende maade som blæsten i en af de sædvanlige vinkelbøiede 
rafraichisseurs virker paa eau de colognen. Der skal jo ikke stor 
blæst til forat drive en noksaa ordentlig straale af finfordelt vædske 
