41 
intet til hinder for den antagelse, at de første ur organismer har været 
nærmere i slegt med bakteriernes laveste former end med nogen andre 
organismer, vi kj ender eller vil lære at kjende. 
Men hvad betydning har det nu egentlig, enten bakterierne og 
de hypothetiske urorganismer bestaar af et lidet kjerneelement eller 
af en almindelig protoplasmaklump ? 
Betydningen ligger i kjernens fnnktion, som vi forresten ved 
svært lidet om. Men lidt ved vi dog. 
Hos endel af de lavere planter og dyr -Dg ogsaa hos enkelte 
høiere vekster (moser) lykkes det, uden synderlig vanskelighed, at dele 
en levende cellekrop i to halvdele. Yælger man til disse forsøg celler, 
som kun indeholder én enkelt kjerne, saa bliver kun den ene halvdel 
kjerneholdig, den anden bliver kjerneløs, og da man ofte kan holde 
begge halvdele i live i ugevis, saa har man den bedste anledning til 
ved sammenligning at udfinde, hvilken betydning kjernen har. Det 
viser sig derved, trods mindre forskjelligheder mellem de forskjellige 
planter og dyr, at kjernen hersker over cellens vigtigste livsprocesser, 
som om den var sædet for „cellesjælen“, kunde man fristes til at 
sige, udenat jeg derved vil have sagt noget om, hvorvidt der eksisterer 
nogen saadan cellesjæl. 
Hos en grøn traadalge (zygnemct) kan man ofte faa cellekroppen 
delt i to ligestore, kugleformede halvdele, den ene med, den anden 
uden kjerne. Begge disse lever i mange uger, og begge formaar de 
at optage næring (kulsyre) udenfra og af denne at fremstille stivelse., 
Det er en proces, der foregaar i særskilte organer, de saakaldte blad- 
grøntkorn og som i dette tilfælde er uafhængig af kjernen. Imidlertid 
er stivelsen kun raamaterialet, der benyttes til cellens vekst; forat 
bhve til en integrerende del af cellen maa den omdannes, dels til det 
stof, af hvilket cellevæggen opbygges, dels til protoplasma, der føier 
sig til det gamle og bringer dette til at vokse. Og denne bear¬ 
beidelse af raamaterialet, den ledes af kjernen og kan ikke 
gaa for sig uden dens bistand. I den kjerneløse halvdel af cel¬ 
len ophober der sig stivelse, men der foregaar ingen vekst og dannes 
ingen cellevæg, og efter en tids forløb gaar protoplasmaet tilgrunde. 
I den anden havdel derimod bearbeides og nyttiggjøres stivelsen paa 
normal maade; klumpen omgiver sig med en væg og vokser, som om 
intet var passeret. 
