47 
•derfor af nytte for planten og amphicarpien kan derfor, ligesaavel som 
geocarpien, tænkes opstaaet ved det naturlige udvalgs hjælp,- fordi de 
frø, der dækkes med jord, baade beskyttes mod dyrenes efterstræbelser 
■og allerede før modningen bringes under forholde, der er hensigts- 
mæssige for deres udvikling til nye planter. 
Ligbrændingen. 1 ) 
Hvad man end tænker om den skjæbne, som det livsprincip, der 
besjæler vore legemer, gaar i møde efter døden, saa maa man være 
enige om, at det for de efterlevendes skjdd er nødvendigt, at der paa 
en eller anden maade bliver taget vare paa det legeme, til hvilket 
•denne sjæl i levende live var knyttet. Det har ogsaa alle folkeslag 
til alle tider gjort; altid har omsorgen for de dødes legemer været 
anseet for en betydningsfuld pligt, som man imidlertid har opfyldt paa 
høist forskjellig maade. Man har balsameret de dødes legemer for at 
bevare i saa uforandret tilstand som muligt levningerne af dem, man 
har kjendt og elsket; eller man har brændt dem eller overgivet dem 
til jordens omsorg — jeg vil ikke engang tale om det fjerde system, 
«om endnu er i brug paa sine steder, det nemlig, at gjøre de levendes 
maver til de dødes grav. 
De tre førstnævnte methoder har ikke altid været udøvede paa 
«amme maade og i samme udstrækning. Balsameringen har saaledes 
altid været en forret for de priviligerede, de rige og fornemme, i sam- 
fundet, og det samme har til en vis grad ogsaa været tilfældet med 
brændingen, som man gjerne anser for hedendommens karakteristiske 
begravelsesmethode, og hvis indførelse i kristne lande mange af den 
grund sætter sig imod. Brændingen paa et aabent baal krævede en 
«aadan masse ved og var af den grund saa kostbar, at den var for¬ 
beholdt de høiere stænder, mens den almindelige mands legeme blev 
-overgivet til jorden. 
Begravelsen i dette ords egentlige betydning har derfor altid 
været den mest udbredte metho‘de, og det er først i en forholdsvis 
b Efter et foredrag af professor Frédéric Passy i Societé frangaise de 
<cremation. 
