51 
lige ved de levendes boliger er en ufarlig proces? Vi ved jo i vore 
dage, at selv i levende live er det ene menneskes nærhed skadeligt 
for det andet; vi ved, at man blot behøver at stuve sammen en hel 
del mennesker i et lidet rum forat fremkalde temmelig alvorlige syg- 
domstilfælde, men samtidig indbilder vi os for alvor, at det ikke kan 
medføre nogen fare, naar vi lige i nærheden af de levendes boliger 
hober sammen masser af døde legemer, i hvilke der foregaar tilsva¬ 
rende destruktionsprocesser som hos det levende menneske, kun langt 
mere uhindret, idet de ikke holdes i tømme af livsprocessen. 
Og hvorfor tror man egentlig, at byerne er saa meget usundere 
'end landet? Fordi byeme er opfyldte af de levendes og de dødes 
uddunstninger, fordi luften ikke er tilstrækkelig ren, fordi den i hvert 
løieblik bliver forgiftet og forpestet af sygdomsspirer af alle slags, der 
iskader, svækker og gjør blodløse, alle dem, som er tvungen til stadig 
;at opholde sig der, og som ikke fra tid til anden kan drage ud paa 
landet forat trække frisk luft og gjenopbygge sin medtagne helbred. 
Derfor er det, at alle, hvis midler tillader dem det, drager til bade- 
stederne eller op i fjeldene, idethele til steder, hvor luften er ren og 
ikke opfyldt af disse' tusener af skadelige mikroorganismer, som om¬ 
giver os paa alle kanter. Men for en stor del frembringes disse 
mikroorganismer paa enhver kirkegaard, og selv om andre aarsager 
fil luftens forpestning er uundgaaelige, saa er ikke denne det.' 
Brændingen skaffer alle disse ulemper af veien. Det er en gam¬ 
mel sætning., at ilden virker rensende. Overgiver man stoffer, der 
kan gaa i forraadnelse, til ilden, saa tilintetgjør den saavel de dyriske 
som de vegetabilske kim, som kan indeholdes i dem. Den forvandler 
dem til aske, fil støv og til røg, d. v. s. til gas, der opløser sig i 
atmosfæren. Og selve de stoffer, i hvilke der ved forraadnelsen kan 
udvikles sygdomsspirer, som kunde udbrede sig til alle kanter, de for¬ 
vandles ved ildens magt til uskadelige bestanddele, der atter indgaar 
i naturens kredsløb og optages af planterne for derigjennem at tjene 
fil opbygning af nye dyriske legemer. 
Derfor har man i den senere tid beskjæftiget sig med at finde 
fremgangsmaader til hensigtsmæssig forbrænding af de døde legemer, 
og man er allerede naaet til ganske tilfredsstillende resultater, saa 
man paa flere steder har kunnet begynde at praktisere den nye. 
methode. I Italien findes der ligbrændingsanstalter i adskillige byer, 
4* 
