54 
begraves, saa skal vi først se det skumplet af udeltagende bærere,, 
forbi den ene grav efter den anden, og derpaa skal det, som et andet 
kolli, fires ned i graven, som kanske staar halvfuld af vand, mens 
tongene gnisser, og kisten støder mod væggene i det trange hul. Og 
derefter skal legemet opløses til dette noget, som ikke har navn i 
noget sprog, dette noget, som ingen har begreb om, der ikke har 
været i det tilfælde at maatte være vidne til opgravningen af et lig 
efter maaneders eller aars forløb; det skal forvandles til denne afsky- 
lige stinkende, giftige grød, der er indbegrebet af al den usundhed, 
al den urenhed og al den modbydelighed, man kan tænke sig. Og 
det skulde man ioretrække, for sit eget eller sine nærmestes vedkom¬ 
mende. 
Alle følelser har krav paa at respekteres, men gjør vi os rede, 
for, hvad selv det skjønneste legeme efter ugers, maaneders eller 
aars forløb, bliver til i graven, da kan det være vanskeligt nok at. 
respektere deres, der finder sig tilfreds med tanken paa, at deres 
dødelige levninger skal „hvile i jordens skjød u , i denne jord, der er 
som en langsomt virkende mave, der lidt efter lidt fordøier, opløser 
og lemlæster de legemer, der overgives den og forvandler dem til 
stinkende raaddenhed, opfyldt af onne. 
Da maa dog, hvormeget man end oprøres baade mod det ene og 
det andet, ligbrændingen staa som den fremgangsmaade, der er at. 
foretrække, og ialfald maa ligbrændingens modstandere indrømme, at 
deres følelser har sin berettigelse, der finder sig mere tiltalte ved 
denne methode, og at derfor den fakultative ligbrænding overalt bør 
tillades. 
Fastlandets fremtid. 
I et særdeles interessant foredrag i et af de sidste møder af 
Soeiété de géogrciphie i Paris har hr. A. de Lapparent, paa basis 
af vor tids viden paa dette omraade, søgt at bringe paa det rene,, 
hvilken fremtid det faste land paa jordens overflade gaar imøde; om 
ikke dets skjæbne nødvendigvis vil være at gaa tilgrunde, og hvor 
lang tid der vil medgaa til dets fuldstændige tilintetgjørelse. 
Det er et spørgsmaal, siger Lapparent, som det for nogle aar 
tilbage vilde været yderst voveligt at give sig i kast med; dengang 
