58 
stiger lidt. Da havets overflade forholder sig til landets som 252 til 
100, saa kan man regne, at havet stiger 45 /iooo mm., paa grand af 
denne afleiring, og at altsaa det samlede høidetab, som det antagne 
platean aarlig vilde lide, beløber sig til 155 /iooo mm. 
Og saa mange gange som disse 155 /iooo mm. indeholdes i 700 m. 
= 700 000 mm., saamange aar vilde der medgaa inden plateauet helt 
og holdent var dækket af hav. Udfører man regningen, idet man for- 
udsætter, at ødelæggelsesprocessen altid foregaar med samme styrke, 
saa tinder man, at 4y 2 million aar er tilstrækkelig til fuldstændig at 
nivellere jordens overflade. Dette tal er visselig i høi grad beroli¬ 
gende, og geologen kan med det som udgangspunkt drage forskjellige 
slutninger. Dor det første er det utænkeligt, at jordklodens liidtidige 
historie ikke omfatter en langr længere tid, end dette tal angiver og 
med nødvendighed maa man derfor antage, at der til sine tider har 
fundet store hævninger sted, der har været altfor sjeldne til, at menne- 
skeslegten endnu har kunnet være vidne til dem, og som har gjenopbyg- 
get landstrækninger, der var paa veie til at ødelægges, og derved 
givet de destruerende kræfter nyt materiale at virke paa. 
Paa den anden side giver de geologiske undersøgelser os et til¬ 
nærmelsesvis begreb om mægtigheden af de lag, der i de forløbne 
jordperioder har afleiret sig paa havbunden. Denne mægtighed beløber 
sig ifølge Dana til 45 000 meter. For nu at faa vide, hvor lang 
tid, der maa være medgaaet til dannelsen af disse lag, maa vi søge at 
danne os et billede af, hvad der i vore dage bliver af det materiale, 
der fra det faste land skaffes ud i havet. 
Dette materiale udbreder sig, som vi nu ved, paa langt nær ikke 
over hele havbunden; det samler sig til undersøiske banker, som for¬ 
skjellige ekspeditioner har skaffet os et temmelig nøie kjendskab til. 
Efter John Murray’s mening udbreder de sig over en flade, der er 
omtrent en femtedel af havoverfladen. Skjønt denne sidste er større 
end overfladen af det faste land, saa kan det altsaa let tænkes, atj 
der i løbet af fire til fem millioner aar, kan dannes afleiringer, 
hvis mægtighed i gjennemsnit beløber sig til 750 meter. Imidlertid 
er afleiringernes tykkelse ikke overalt den samme. Hvor de slutter 
ude paa dybet er den næsten ingen, mens den inde ved kysten er 
meget stor, saa der ikke er noget usandsynligt i at tænke sig, at 
mægtigheden paa sine steder kan naa op til 2 000 eller 3 000 in. 
Dorat tilveiebringe den ovenfor omtalte største mægtighed af 45 000 m., 
