59 
d. v. s. forat forklare jordens geologiske historie er det derfor til— 
strækkeligt at antage, at denne har afspillet sig i løbet af et tids- 
rum, der i det høieste omfatter 15—20 perioder paa 4y 2 millioner 
aar liver, ialt altsaa 67—90 millioner, et tal der er meget lavere 
end det tal af 100 millioner, som Sir William Thomson, pa,a anden 
maade og med udgangspunkt i jordens varmetab, er koinmen til. 
Man kunde indvende, at Lapp ar en t i sin beregning har undladt. 
at tage hensyn til den forøgelse, det faste land faar gjennem den vul¬ 
kanske virksomhed, og at de lavamasser, som strømmer ud af vulka- 
nerne, maa medvirke til at forsinke vandenes ødelæggelsesverk. C or dier 
har nu gjort en beregning over mængden af lava, som i den historiske 
tid er strømmet ud af vulkanerne og er kommet til det resultat, at, 
den i det høieste kan anslaaes til 500 kub. km. Ansætter vi tiden til 
3 000 aar, saa bliver det 1 / Q kub. km. pr. aar, hvad der allerede er 
forholdsvis lidet i forhold til, hvad der aarlig skaffes bort. Og saa 
maa det ogsaa erindres, at der er vulkanske udbrud, der forminsker 
istedenfor at forøge fastlandets masser, saaledes Krokatoas udbrud i 
1883, Bangtai-soms i 1887 og Timboras i 1832. Tåger man i be- 
tragtning, at alene Krakatoaudbruddet førte ud i luften en 16 kub. 
km. fast materiale, og at Timboras var endnu voldsommere, og tager 
man i betragtning, at en stor del af dette materiale tages fra det faste 
land og afleires paa havbunden, saa er man næsten berettiget til at 
sige, at den vulkanske virksomhed fremmer istedenfor at hæmme 
destruktionen af det land, der rager op af havet. 
Dette er hovedindholdet af de betragtninger, som Lapparent an- 
stillede i sit foredrag i det geografiske selskab i Paris. Uden at gjøre 
fordring paa at give nøiagtige tal, og idet han fremhævede, at det 
mindre kom an paa de absolute talværdier end paa forholdet mellem 
forskjellige faktorers virksomhed, fremholdt forfatteren dog, at de fak¬ 
torer, hvis virksomhed han havde omtalt, ikke paa nogen maade kan 
sættes ud af betragtning, og at de tyder hen paa, at jordklodens geo¬ 
logiske historie omfatter et langt kortere tidsrum end det, der betegnes 
ved de fantastiske tal, som man fra visse hold har forsøgt at skaffe 
anerkjendelse for. 
Men selv om det faste land saaledes gaar sin undergang imøde,. 
og selv om disse betragtninger har sin store interesse for geologen 
og for de spekulative aander, saa indeholder de jo heldigvis ingen 
grund til ængstelse, hverken for os eller for vore effcerkommere i de 
