67 
formaar at se ; efter kikkertens indførelse er denne skala bleven fortsat 
nedover), deres afstande fra himmelekvator (deklination) og fra en be¬ 
stemt deklinationscirkel regnet langs ekvator (rektascension), eller som 
man almindelig udtrykker det, stjernernes koordinater, gjældende for 
den epoche, for hvilken stjernekatalogen er ndarbeidet. Som eksempel 
kan nævnes den stjernefortegnelse, der staar i den norske almanak 
med søkalender pag. 44. 
Blandt de ældste stjernekataloger, grnndet paa egne iagttagelser, 
bør først og fremst nævnes den, som blev ndarbeidet af de aleksandrinske 
astronomer Timocharis og Aristyll, der levede omtrent 300 aar før vor 
tidsregning samt den, som Hipp ar ch 150 aar senere føiede til sin kom¬ 
mentar over Aratus, og som skal have omfattet 1080 stjerner. Desværre 
-er Hipparchs katalog, hvor efter al sandsynlighed for første gang den 
endnu brugelige inddeling af stj ernerne efter deres lysstyrke kom til 
anvendelse, gaaet tabt. I det store og hele tør man dog vel antage, 
omend det i den sidste tid er bleven bestridt, at den hipparchske 
katalog er gaaet over i den, som Ptolemæns omkring aaret 60 efter 
Kr. sammenstillede i sin Almagest, og som indeholder 1025 stjerner. 
Hverken Hipparch eller Ptolemæus har optaget alle de stjerner, der 
er synlige for det blotte øie; dog har de saa temmelig fuldstændig 
alle stjerner til 4de størrelse. Hen næste katalog, der er af nogen 
vigtighed, skriver sig fra det 15de aarhundrede og har tartarfyrsten 
Hlng-Begh til forfatter. Den indeholder 1019 for det meste hipparchske 
stjerner, hvis beliggenhed han bestemte paany i Samarkand. Den 
nærmeste aar sag hertil var den, at han lod sig tegne en himmelglobus, 
idet han lagde den i det 10de aarhundrede af den persiske astronom 
Al-Sufr forfattede stjernebeskrivelse til grund. (Denne blev for en del 
aar siden oversat af den danske astronom Schjellerup efter to arabiske 
manuskripter, der er blevne fundne i St. Petersburg og Kjøbenhavn.) 
Da han fandt flere uoverensstemmelser mellem himlen og sin globus, 
var det, at han bestemte sig til selv at udarbeide en stjernekatalog. 
Paa denne maade opstod den første af Hipp ar ch-Pt olemæus uafhæn- 
gige stjernekatalog. Den 3 die og nøiagtigste af alle stj ernekataloger 
før kikkerten blev indført som et astronomisk instrument, hidrører fra 
Tycho Brahe. Den indeholder 1005 stjerner, og deres positioner er 
.sikker paa omtrent 1'. 
I slutten af det 16de aarhundrede blev ved den udvidede skibs- 
fa.rt ogsaa den for Europa usynlige del af himlen kjendt og inddelt i 
5* 
