Istider før „istiden“. 
Om „istiden u i snævrere betydning bar enhver hørt. Umiddel¬ 
bart forud for den geologiske nutid var der et tidsrum, da klimatet i 
de nordlige lande var koldere end nu, saa isbræerne vandt stor 
udbredelse; forud derfor ligger tidsrum (tertiærtiden), da klimatet fra 
i vore egne at være meget varmt blev forholdsvis koldere. Lignende 
forhold har man eftervist i det middelsvarme bælte paa den sydlige 
halvkugle. 
Gaar vi længere tilbage i den geologiske fortid, da er der ogsaa 
derfra ikke faa vidnesbyrd om mildt klima under høie bredder, vi har 
f. eks. stenkulstidens store skove og de store krybdyrs og padders 
udbredelse. Mange mener, at den sidste istid skyldes kosmiske aar- 
sager, altsaa staar i forbindelse med jordens bevægelser i verdens- 
rummet. Da de astronomiske forhold gjerne til en vis grad viser 
periodisk tilbagevenden, ligger det nær ogsaa at vente isperioder i 
jordens ældre historie. Man har ogsaa ment at kunne paavise mindst 
en saadan istid. Studium herover har kun i ringe grad beskjæftiget 
de europæiske og nordamerikanske geologer, som har saa store for¬ 
tjenester af den sidste istids udgranskning. Det er de engelske geo¬ 
loger i Indien, Afganistan, Syd-Australien og Syd-Afrika, som her har 
været foregangsmænd. I de nævnte lande er vidtstrakte fjeldstræk- 
ninger opbyggede af en række lagede bergarter, som man under et 
har sammenfattet under navnet Gondwanasystemet. Indleiret her fin- 
der man morænemasser, nemlig ophobninger af grus og vandreblokke, 
hvoraf mange viser isskuring. Gondwanasystemet er dannet i kultiden; 
men merkelig nok viser de i systemets bergarter forekommende plante- 
levninger, at vegetationen (glossopteris-floraen) var en anden end den, 
man kjender fra kultiden i den øvrige del af verden (med sigillaria, 
lepidodendron o. s. v.). Af Gondwana-vegetationens ensartede ka¬ 
rakter over hele dens udbredelsesstrøg maa man slutte, at den har 
7 
