107 
ham selv, saa synes den dog at skulle komme til at spille en rolle i 
fremtiden ogsaa. Jeg omtalte i mit forrige foredrag, at høns ikke faar 
miltbrand, med mindre man afkjøler dem i vand, og at Pasteur for¬ 
klarede dette derved, at høns normalt har en saa høi temperatur, at 
miltbrandbacillerne ikke kan trives hos dem. Nu har imidlertid en 
dr. Wagner i Metchnikoffs laboratorium igjen arbeidet med denne 
hønsemiltbrand, og han linder, naar han inokulerer miltbrand i hønsenes 
forreste øiekammer, at miltbrand spirer og baciller trives godt i kam- 
mervædsken, men at der paa samme tid indfinder sig en saadan masse 
af hvide blodlegemer, at disse gjør ende paa bacillerne. Af kjøles 
✓ 
derimod hønsene ved at stilles i vand, saa kommer der langt færre 
hvide blodlegemer ind i kammervandet, og disse blodlegemer er meget 
trægere i sine livsytringer, saa bacillerne mere uhindret kan øve sin 
gjerning og give hønsene miltbrand. Herefter skulde det synes som 
om disse celler dog, under visse omstændigheder ialfald, spiller en rolle 
ved frembringelsen af immunitet. 
■ Det interessante ste nye, som foreligger, er ellers forholdet med 
tetanus eller stivkrampe. Denne sygdom fremkaldes ved en egen 
bacille, som altid findes i de saar, der foraarsager stivkrampen; det 
er ved temmelige talrige undersøgelser i de sidste aar paavist, at 
denne bacille findes omtrent overalt i jorden; saar, hvori der er ind- 
trængt jord, skulde derfor være de farligste med hensyn til frembrin¬ 
gelse af stivkrampe. Det er endvidere paavist, at stivkrampebacillerne 
kun findes i saar et og ikke i andre organer og fremdeles, at de i 
saaret producerer en gift, der foraarsager stivkrampen. Det har nem¬ 
lig lykkedes først for en japaneser Kitasato at rendyrke stivkrampe¬ 
bacillerne og dels ved dem, dels med den gift, de producerer i kultu- 
rerne, at fremkalde stivkrampe hos dyr. Nu nyligt har det ogsaa lyk¬ 
kedes Kitasato at vakcinere eller immunicere kaniner mod stivkrampe, 
og sprøiter han nu ind hos en mus eller en anden kanin samtidigt 
blod fra den immune kanin og stivkrampegift, saa faar det nye dyr 
ingen stivkrampe. Det vifi altsaa sige, at der i den immune kanins 
blod findes en modgift mod stivkrampe giften. 
Paa samme tid har to franskmænd, Vaillard og Vincent, arbeidet 
med stivkrampe, og de har fundet, at man kan vaske stivkrampegiften 
ud af 'bacillerne i kulturen, men at bacillerne meget snart igjen pro¬ 
ducerer ny gift, naar de faar vokse og formere sig. Indpodede de 
nu slige renvaskede baciller hos dyr, saa fik disse dyr ingen stiv- 
