113 
kikkerten er rettet mod ækvator. Dette saaledes bestemte ækvator- 
punkt lægger man til grnnd ved de stjerner, man observerer inden 
zonen og faar derved deres deklination. Absolut bestemmes deklina- 
tionen ved at aflede ækvatorpnnktet af cirkelaflæsningen, naar kikkerten 
staar horizontalt eller vertikalt, og instrumentets polhøide. Zonestjer¬ 
nens rektascension fik man ved at observere tidsforskjellen mellem 
dens kulmination og en fundamentalstjernes. Skal man bestemme en 
stjernes rektascension absolut, observerer man tidsforskjellen mellem 
dens kulmination og solens. Kjender man nu ekliptikskraaheden og 
bar tilligé observeret solens deklination, kan man beregne solens rek¬ 
tascension i kulminationsøieblikket og erholder derved altsaa stjernens 
rektascension. 
Allerede i 1873 var dette foretagende for de fleste observatoriers 
vedkommende saalangt fremskredet, at bestyrelsen af det astronomiske 
selskab kunde fastsætte et program for publikationen af zoneobserva- 
tionerne og generalkatalogen. I dette er katalogens nærmere indhold 
bleven bestemt, og skulde den udgives paa selskabets bekostning, 
mens det blev overladt de forskjellige observatorier at publicere 
originalobservationerne og de til deres reduktion nødvendige data. 
Paa astronomforsamlingen i Stockholm i 1877 blev det besluttet, 
at dette kjæmpeforetagende skulde udstrækkes til stenbukkens vende- 
cirkel. De nødvendige fundamentalstjerner skulde bestemmes i Leiden, 
Strassburg og paa Cap, og blev en midlertidig fundamentalkatalog, der 
omfatter 303 stjerner, udarbeidet af Auwers og offentliggjort i 1889. 
Dette strøg af himlen er fordelt paa følgende maade: 
-4- 2° til-4- 6° Strassburg. -4- 10° til -4- 14° Cambridge U. S. 
-4- 6° „ -4- 10° Wien-Ottakring. -4- 14° „ -f- 18° Washington D. C. 
-4- 18° til -4- 53° Algier. 
Som ovenfor nævnt har Kristiania observatorium deltaget i dette 
Internationale arbeide med zonen 70°—65°. Arbeidet paabegyndtes 
her den 17de februar 1870, efterat man havde anvendt det foregaa- 
ende aar til at anstille endel prøveobservationer og forelagde enkelte 
forbedringer ved den Ertelske meridiancirkel, og fortsatte til udgangen 
af 1877, da observationerne foreløbig blev afsluttet med zonen nr. 262 
da nu næsten alle stjerner var observeret mindst 2 gange. Observa¬ 
tionerne er bleven udførte af prof. Pearnley, mens prof. Geelmuyden 
havde at udfærdige observationslisterne for hver aften, indstille kikker¬ 
ten efter de tilnærmede positioner, og aflæse cirkelen, efterat Fearnley 
8 
