117 
fed olie, væsentlig den, der vindes af frøerne af dry andra cordata ; 
ved siden deraf brænder han ogsaa hampefrø. Olien underkastes en 
forberedende behandling, idet den opvarmes med raspet pernambuk-ved, 
sandeltræ, mandler, gardenia og oppoponaks-korn og derpaa klares og 
lagres paa flasker. Soden fremstilles ved, at man fylder olien i smaa 
lerskaaler, i hvilke der anbringes væge af sivmarv. Af disse lamper 
stiller man 8—20 stykker paa teglsten, der ligger i et fladt, vandfyldt 
traug, og over hver lampe anbringer man saa en indvendig glaseret 
lertragt, i hvilken soden fortsetter sig. Lamperne staar i vand forat 
olien skal holde sig kold, da det kun er kold olie, som leverer god 
sod. Derfor faar man ogsaa de bedste sorter om høsten og vinteren. 
Tilvirkningen af sod foretages i et fuldstændig lukket rum, i hvilket 
endog dørsprækkerne tilklæbes med .papir, forat man kan undgaa 
ethvert luftdrag. Hver time pudses vægerne, og tragterne byttes, 
hvorefter soden løsnes med en fjer. Den blir derpaa sigtet og op- 
bevaret i papiræsker, som ophænges under taget. 
Af den saaledes vundne sod faar man tusch, idet den blandes 
med lim. Ifølge vor hjemmelsmand tager man paa 10 dele sod 4y 2 
del husblas og y 2 del hornlim. Limen opløses ved kogning med 
vand, og opløsningen klares omhyggeligt, hvorefter den tilsættes med 
en tinctur, til hvis fremstilling de forskjelligste stoffer kan anvendes. 
Det bedste skal være afkog af stormhat (aconitum), oksetunge 
(ancliusa) eller butea frondosa , hvortil der sættes lidt kamfer og 
tildels ogsaa moskus. Det virksomme stof i disse afkog er antagelig 
garvesyre, der har til opgave at hærde limen. 
Blandingen af sod med lim og de andre ingredienser presses 
gjennem en sil, knades og formes til kugler, som ombindes med tøi og 
lægges i tæt lukkede porcellænskrukker, i hvilke de opvarmes en tid 
paa et vandbad. Derpaa bringes kuglerne i en stenmorter, hvor de 
underkastes en grundig bearbeidelse med tunge stødere. Massen maa 
den hele tid holdes lunken og blir ~ derfor fra tid til anden varmet 
over et vandbad. Jo længere massen stødes, desto bedre blir den, 
og er den endelig bleven meget seig og ganske jevn, saa deles den 
i portioner, der formes til stave. Hver af disse blir saa banket 
med en hammer, til den er glat, glindsende og aldeles plastisk; derpaa 
presses den i en træform, hvor den stivner. 
Formeme er sammensatte af en bund, to endestykker og to side¬ 
stykker, der alle er forsynede med de udskjæringer og skrifttegn, vi 
