138 
tilfældet i ved og papir, er tobakkens brændbare bestanddele overalt 
gjennemtrukket af nicotin. Tobakkens vigtigste bestanddele kunde 
vi eftergjøre, om vi dyppede papir i en tynd opløsning af nicotin. 
Nieotinen er nu ikke brændbart, men ligesom vand fordamper det ved 
ophedning. Og ligesom vanddamp ved af kjøling bliver til fiydende 
vand igjen, paa samme maade fortætter ogsaa den dampformige 
nicotin sig. Naar vi nu tænder tobakken i en pibe, og røger paa 
den, d. v. s. suger luft gjennem piben ind i munden, saa bræn- 
der cellestoffet — papirstoffet om vi vil — til kulsyre og vanddamp, 
nieotinen og den fugtighed tobakken indeholder fordamper og blander 
sig med disse andre stoffer, for sammen med dem at passere opigjen- 
nem piberøret og komme ind i munden. Men i piberøret, eller, hvis 
det er en eigar, vi røger, i de kolde dele af denne, afkj øles røgen; 
endel af vanddampen sammen med endel af nieotinen og nogle uvæ- 
sentlige forbrændingsprodukter fortætter sig og bliver til tobaksolie, 
som vi alle kjender, og som bliver igjen i piben. Tobaksolien er 
sterkt giftig paa grund af sit indhold af nicotin. En anden del af 
nieotinen sammen med vanddamp og kulsyre kommer ind i munden, 
fortætter sig der og opløses i spyttet, mens vel i regelen en liden 
rest atter blæses ud sammen med det meste af kulsyren. Kun den 
del af nieotinen, som opløses i spyttet optages af legemet og kommer 
til at virke paa nerverne. Det er følgelig kun en meget ringe procent 
af nieotinen i en tobak, som kommer legemet tilgode og dette er et 
af leddene til forklaring af, hvorledes det gaar til, at vi uden at ska¬ 
des merkbart kan røge op tobakskvanta, som indeholder nicotin nok 
til at dræbe en okse. 
Et andet led i forklaringen heraf er den merkelighed ved vort 
legeme, at det vænner sig til at taale gift. Det er bekjendt at arse- 
nik er en meget sterk gift, om den end langtfra er saa sterk som 
nieotinen. Og dog er der, særlig i visse egne af Østerrige, talrige 
folle, som regelmæssig nyder store doser af arsenik uden at skades af 
det. De befinder sig tvertimod særdeles vel ved det, og dog er de 
mængder, de fortærer, store nok til at dræbe ethvert menneske, som 
ikke ved langsom opøvelse har vænnet sig til giften. Ligedan er det 
med tobakken: den mængde nicotin, som vi faar i os ved røgningen 
af en eigar eller en pibe, er vel ikke stor nok til at dræbe noget 
menneske, men den er stor nok til at fremkalde et ganske betænke- 
ligt ildebefindende — koldsvedning og opkastelse — hos folk^ hvis 
