145 
mennesker og (fyr. Hvirvelen bevæger sig fremover med stor hastig- 
hed, 50, 60 ja 120 km. eller mere i timen, saa den i løbet af en 
eftermiddag kan tilbagelægge en strækning paa 300 — 500 km. Det 
store minimum længere i nordvest pleier derimod at have en langt 
mindre, oftest kun den halve hastighed. Den egentlige hvirvelbevæ- 
gelse er derimod langt hurtigere end hvirvelens fremadskriden og 
pleier at ledsages af heftige elektriske udladninger. Naar disse ofte 
ikke omtales i beretningerne, saa skriver det sig fra, at man overser 
dem under den forfærdelige hylen, der ledsager den farlige storm og 
under den skræk, denne indgyder. Almindelige tordenveir ligner 
baade ved de elektriske udladninger og ved maaden, hvorpaa de be¬ 
væger sig, i saapas høi grad en tornado, at man er berettiget til at 
anse forskjellen væsentlig som en gradsforskjel. I tornadoegnene taler 
man om en særlig „tornadohimmel“, der for den kyndige iagttager 
skal være et sikkert varsel om, at en hvirvelstorm er i anmarsch og 
hvis karakteristiske kjendetegn, foruden mørke sky# paa den vestlige 
eller sydvestlige himmel skal være en mørk grønagtig farve. 
Neppe i nogen beskrivelse af en tornado vil man savne omtalen 
af en saakaldt „tragtformig sky u ; hvis tyndere ende peger mod jorden 
og bevæger sig snart til den ene, snart til den anden side samtidig, 
med, at sky ens høide over jorden undergaar stadige forandringer. Ved 
hvirvelstorm e, som trækker forbi i nogen afstand, er denne sky tydeligst 
at iagttage; bevæger tornadoen sig henimod det sted, hvor man be- 
finder sig, saa skjules den derimod ofte af støvhvirvler. 
Hvirvelstormene ledsages af en forfærdelig hylen og bragen, der 
af de opskræmte iagttagere sammenlignes snart med „brølet af en 
million okser“ snart med „tordenen fra tusener af lastede godstog u . 
Denne støi hidrører udentvil dels fra de uophørlige elektriske udlad¬ 
ninger, dels fra selve luftens heftige hvirvelbevægelse. Paa hvert 
enkelt sted raser hvirvelstormen kun nogle faa minutter: med vidun¬ 
derlig hurtighed klarner det derefter op igjen, og solen skinner ned 
paa ødelæggelsens vederstj^ggelighed, eller stjernerne lyser fredeligt 
fra den blaa himmel, til bevis paa, at’ fænomenet i hvert øieblik kun 
indtager et ganske lidet rum. Hvirvelens egentlige bane er sjelden 
mere end 60—100 meter bred, om den end undertiden kan stige til 
300; naar der angives større maal, saa medregnes ogsaa det belte 
til begge sider, hvor de omslyngede bygningsdele og lignende har an¬ 
rettet ødelæggelse. 
10 
