147 
paa, at hvirvelen virkede sugende. Imidlertid paastaar enkelte iagt- 
tagere, at det i -saadanne tilfælde altid lader sig paavise, at der paa 
den modsatte side af huset er sprunget op en dør eller et vindu, gjen- 
nem hvilket vindtrykket har faaet indgang, for derefter at omstyrte 
den modsatte væg. Dette benægtes ligesaa bestemt af andre, og det, 
at stormen ofte hæver taget af husene og bringer vinduerne til at 
sprænges udover, taler øiensynlig til fordel for deres mening. I mange 
tilfælde er virkningen saa ødelæggende, at det neppe er muligt at se, 
hvorledes det hele er gaaet for sig. Det hænder ikke sjelden, at hele 
huse i et øieblik forvandles til en hob af ruiner, som derpaa spredes 
vidt omkring. Undertiden hænder det ogsaa, at huse gribes af stor¬ 
men og føres et stykke bort for derpaa atter at falde ned igjen i 
temmelig ubeskadiget tilstand; det gjælder særlig præriebyernes lette 
træhuse, der er som byggede for slig transport. 
Med udgangspunkt i de smaa sand- og støvhvirvler, som ledsager 
vore almindelige uveir, har A. C. Raynard i London forsøgt at give 
en forklaring paa de amerikanske hvirvelsstorme. I Øvreægypten, som 
han besøgte i 1882, som medlem af en fransk ekspedition, havde han 
anledning til at iagttage saadanne hvivler i nogen afstand. Ligeover- 
for leiren, paa den anden side af en flod, strakte der sig en slette paa 
iy 2 km. bredde, der atter begrænsedes af steile aaser. Næsten hver 
dag, naar den kjølige nordenvind begyndte at blæse, frembragte de 
fra aaserne tilbagekastede lufthvirvler sandsøiler, der hævede sig til 
en høide af indtil 10 meter og førtes hen imod floden, over hvilken 
de opløstes i støvskyer. Iagttog man disse gjennem kikkerten, saa 
viste det sig, at sanden blev trukket ind i hvirvelen nedenfra og be- 
vægede sig i veiret i en skruelinie, der tiltog i omfang opover, indtil 
den endelig blev slynget til siden og faldt ned som en støvregn. 
Den hvirvlende luft udvikler, ligesom en sten, der slynges rundt i en 
snor, centrifuga]kraft, og fjerner sig fra aksen indtil den stanses af 
yderluftens tryk. Omkring aksen opstaar der et luftfortyndet rum, 
der suger sig fuldt nedenfra, og som bev.rker, at sandet trækkes i 
veiret. Da friktionen mod jordoverfladen bevirker, at luftbevægelsens 
hastighed, og som følge deraf ogsaa hvirvelens centrifugalkraft, er mindst 
lige ved grunden, saa er det der, at modstanden lettest overvindes og 
at følgelig materiale udenfra bliver trukket ind i hvirvelen. Luftmas¬ 
sens fremad skridende bevægelse foregaar ogsaa med forskjellig hastig¬ 
hed i forskjellig høide over jorden, og deri ligger forklaringen paa, at 
10 * 
