153 
at ikke en, men to forskjellige sneglearter benyttedes til at farve den 
egte tyriske purpur. Af disse sneglearter betegnes den ene som 
purpura eller pelagia, den anden som buccirmm eller mur ex. Med 
hvilke af de os bekjendte middelhavssnegler disse dyr. var iden¬ 
tiske, kan naturligvis ikke afgjøres med sikkerhed, men man antager, 
at det har været de nu som mur ex trunculus og mur ex brandaris 
kjendte arter. Purpura var et stort dyr, mens buccinum beskri¬ 
ves som et mindre. 
Meget vigtig er den fra oldtiden stammende beretning, at begge 
disse dyr leverte liver sin farve, og at det berømte tyriské purpur 
først fremkom ved en forening af dem begge. Purpura alene gav 
ikke meget straalende, men overordentlig egte farver. En farve som 
var frembragt ved hjælp af purpura alene, lied color conchylius; men 
den kaldtes ogsaa color coeruleus, hvilket leder til den formodning, 
at purpura, brugt alene, leverte en ren blaa tone, da jo betegnel¬ 
sen coeruleus ellers i almindelighed oversættes med blaa. Yi skal 
se, at demie formodning ogsaa støttes ved andre momenter. Buccinum 
brugt alene gav meget straalende, men lidet varige røde farver. For¬ 
eningen af begge gav en farve, som lignede „rindende blod“. Den 
sidste dehnition lader os i uklarhed, da rindende blod kan vise de 
forskjelligste farver. 
Yi faar endvidere vide, at man fremstillede den hysginiske pur¬ 
pur ved, at man endnu engang overfarvede den tyriské med det røde 
coccusfarvestof, og at dette hysginiske purpur da i farven lignede 
hyacinthen. Den var altsaa aabenbart rødviolet. Naar der nu til 
fremstillingen af en slig farve behøvedes en overfarvning med et rødt 
farvestof, saa maa det oprindelige tyriske purpur have været blaa- 
fiolet. 
Det vilde trætte vore læsere, om vi her skulde anføre endnu en 
rækkc lignende deduktioner, der alle ligesom de ovennævnte, fører 
til følgende resultat: Purpuret bestod af purpuras blaa farvestof, som 
ved overfarvning med den forgjængelige røde buccinumfarve eller med 
andre røde farvestoffer hk en mere eller mindre sterk violet nuance. Det 
fremgaar deraf, at vore malere begaar en feil naar de, ifølge gammel 
tradition, paa historiske billeder fra den klassiske oldtid maler herske¬ 
rens gevandter røde. Englænderne har derimod truffet det rette, idet 
de med ,.purple u betegner en farve henimod violens. 
Hovedbestanddelen i det antike purpur var altsaa et blaat farve- 
