158 % 
glans faar alabastvarerne kun igjen, naar man paany sliber og po¬ 
lerer dem. 
For at ætse alabast kan man benytte sig af den egenskab, 
at den opløser sig i vand, omend i saa ringe mængde (én del til 
400 å 500 dele vand). Ved denne ætsingproces bedækker man de 
steder, som ikke skal fordybes og gjøres matte, med en blanding af 
voks, terpentinoljé og blyhvidt eller med terpentinfernis, for at be¬ 
skytte dem mod opløsningen. Er dette overtræk tørket, saa lægger 
man stenen i regnvand eller destilleret vand og lader den ligge der i 
48 timer eller mere. Fernissen skaffer man derpaa atter bort med 
terpentinolje og indgnider de matte og fordybede steder, ved lijælp af 
en børste .eller fin pensel, med finsigtet gips, hvorved de antar en 
slags ugjennemsigtighed, som bedre skiller dem fra de ophøiede steder. 
Vil man farve alabast, saa forholder man sig paa samme maade som 
ved farvning af marmor, idet man enten anvender metalliske opløsninger 
eller spirituøse tinkturer af farvede plantestoffer eller endelig farvede olj y er. 
For endelig at gjøre alabast eller tæt gips liaardere og mere 
marmoragtig, kan man forholde sig paa følgende maade: Efterat gips- 
blokken er tilhugget og i omtrent 24 timer er blevet tørret paa ovnen, 
udsætter man den i ovnen — i forhold til tykkelsen i kortere eller 
længere tid — for en saa sterk varme, som der trænges til brødbagning: 
efterat den er afkjølet, blir den dyppet i omtrent et halvt minut i 
flodvand, atter udsat for luften i nogle minutter og endelig igjen dyppet. 
Ved denne behandling skal alabast eller gips efter nogle dages forløb 
i luften antage marmorets haardhed. 
Mindre meddelelser. 
Fonografen i etnografiens tjeneste. Trods alle forbedringer 
har hverken den Edisonske fonograf eller grammofonen, som vi tidli¬ 
gere har omtalt her i bladet, og som i visse henseender synes at 
have store fordele fremfor sin ældre broder, liidtil kunnet vinde frem 
til anvendelse i det praktiske liv. I videnskaben synes derimod disse 
apparater at have en fremtid for sig. En amerikaner, Walter Fewkes, 
har gjort det første skridt i denne retning, idet han ved fonografens 
hjælp har optegnet paa originalsproget sagn og sange tilhørende en 
