162 
tranerne under sine vandringer passeref Skythiens sletter og kommer 
op til øvre Ægypten henimod Nilens kilder, fremliæver, at det er 
denne egn, som beboes af pygméerne, hvis eksistens, siger lian, ikke er 
nogen fabel. „Der gives i virkeligheden, som man siger, en slags 
mennesker af liden figur, og deres heste er ogsaa smaa. De lever i 
huler . u Den berømte græske naturforsker tager afstand fra den 
mening, at disse folketærd skulde være af saa liden størrelse, at de 
fører krig med traner, der kunde paaføre dem død og ødelæggelse. 
Han henlægger deres bosted meget nærmere, end man nu ved om 
dvergstammerne i Centralafrika. At disse pygméer havde smaa heste, 
er bleveh antaget som et bevis paa historiens mindre paalideliglied, 
da denne slags husdyr ikke omtales af nogen af nutidens afrikarei- 
sende. Den berømte Sir Samuel Backer fortæller imidlertid, at 
negerstammerne omkring Gondokorro (5° n. br. ved Bahr el Jebel, 
nilens ækvatoriale arm) havde smaavokset kvæg. „Kjør og f aar, “ 
siger han, „liavde fuldstændig lilleputstørrelse . u Man kunde da antage, 
at der paa de egyptiske herskeres tid var kommet heste didhen, der 
havde undergaaet en vekstdegeneration, ligesom de andre husdyr. 
Vender vi os til Plinius, møder vi her en hel del fabuløse 
historier. Han gj en giver uden reservation alt det, som siges om 
pygméernes kamp med tranerne. Men han henlægger imidlertid pyg¬ 
méer snart i Thrakien, snart i Lilleasien og det indre af Carien. Paa 
andre steder taler lian om indiske dvergfolk, om hvilke vi citerer 
følgende: „I In di en hinsides bjergene, taler man om thrispithamer 
og pygméer, som ikke maaler mere end 3 spithamer i liøide (27" 
eller 0.73 m.). De har en ren og skyfri himmel, et bestandigt for- 
. aar, beskyttet'som de er af bjergene mod nordenvinden. Homer be¬ 
retter fra sin side, at de kjæmper med traner. Man siger, at de 
baaret paa vædderes og gj eders rygge og bevæbnet med pile stiger 
ned til havets strand og spiser eg og fugleunger; dette flytningstog 
varer i 3 maaneder; andetsteds berettes, at de ei kunne modstaa den 
voksende mængde af traner; deres hytter er opbygget af dynd og 
fjær og muslinger — — Det er vanskelig at forklare, hvorfor de 
gamle henlægger pygméer i Thrakien og Lilleasien. Det maa sand- 
synligvis forholde sig saa, som Maury siger, at bostedet for mindre 
kj endte skabninger, hvis eksistens traditionen fastholder, er bleven 
henlagt paa grænserne af den for tiden kj endte verden, udenat man 
derved vil nærmere betegne stedet. Imidlertid er det.af interesse at 
