163 
bemerke, at man dengang talte om pygméer baade fra Asien og 
Afrika. 
Buffon behandler i sin berømte „Histoire des Oiseaux“ ogsaa 
sagnet om pygméernes kampe, men han fortolker det derhen, at det 
har været aber, hvoraf der i Asien saavelsom Afrika findes store 
skarer i disse landes tropiske egne, og hvor de lever i en stadig 
krig med fuglene, hvis reder de plyndrer. Den franske forsker 
Ro ul in tror, at historien om pygméerne maa gjælde de smaa cir- 
kumpolare folkeslag, nemlig lapper og eskimoer, og forsøger derfor at 
bøie hypothesen om deres bosted til de koldere regioner. 
Uden at vi nærmere vil opholde os ved de forskjellige kritiske 
gjengivelser af nyere forfattere om de mere eller mindre fabuløse 
dvergfolk, bør det fremhæves, at vi særlig skylder den berømte franske 
anthropolog Quatrefages vor nuværende mere nøgterne opfatning 
og kundskab om de smaa menneskeracer. Saavel ved studiet af -old¬ 
tidens og senere tiders forfattere som den nyere tids reiseberetninger, 
og ved undersøgelser af kranier og skeletter af de mange forskjellig¬ 
artede racer, som man hidtil har kunnet samle levninger af, samt ved 
maalinger og undersøgelser af levende individer har denne franske 
lærde leveret yderst interessante og værdifulde anthropologiske bidrag. 
Han paaviser et meget interessant faktum, at der omkring vor 
tidsregnings begyndelse levede i det sydlige Belutschistan et folk kal- 
det Brahuis, der talte et dravidisk (indisk) sprog, og som for en 
stor del sluttede sig til de blandingsracer, hvoraf en orientalsk neger- 
race j„negrillerne u danner det sorte element. Paa Plinii tider (Iste 
aarh. eft. Kr.) var de sandsynligvis mindre forandret og mere ublan¬ 
det end nu og lignede de saakaldte dra vider, hvis høide gaar ned 
under 1.50 m. og sjelden overstiger 1.63 m. I sine skikke lignede 
de meget de af Plinius omtalte pygméer. En yderligere bekræftelse 
paa asiatiske dvergfolk findes hos Ctesias (græsk historieskriver 
og livlæge hos perserkongen Artaxerxes, 4de aarh. f. Kr.), der blandt 
en mængde fabuløse ting beretter følgende: „Midt i Indien gives 
der sorte folk, som kaldes pygméer. De taler samme sprog som 
indierne og er meget smaa. De største maaler kun to albuelængder, 
de fleste er kun halvanden. Deres Haar er meget langt, saaat det 
naar ned til knæerne og endog længere. De har meget stort skjeg 
som alle andre mennesker. — — De er stumpnæsede og stygge. |— 
— De er dygtige i bueskydning.“ Fraseet overdrivelserne i deres 
11 * 
