174 
med sin vestkysts ganske usædvanlig rige dyreliv dog maa kunne 
byde saa ypperlige betingelser for en mindre biologisk stations trivsel, 
-endnu ikke har realiseret denne tanke. “ 
Det er ikke nødvendigt her at udvikle, hvor yderst berettigede 
disse ord er. Aviserne har i de senere tider indeholdt saapas meget 
om biologiske stationer, at de fleste mennesker nogenlnnde ved, at 
biologiske stationer er steder, hvor de nødvendige indretninger findes 
til foretagelse af undersøgelser over havets dyr og planter i levende 
-tilstand; hvor forskeren i sine akvarier kan holde de organismer i live, 
som beskjæftiger ham, og gradvis følge deres udvikling og formering 
eller studere omgivelsernes indvirkning paa dem. Utallige er de 
værdifulde iagttagelser over havlivet, som Europas og Amerikas biolo¬ 
giske stationer har bragt for dagens lys — værdifulde ikke blot fordi 
•de er nye for videnskaben og føier nye led til vor kundskab om livets 
store gaade, men ogsaa fordi de udvider vor kundskab om de dyrs 
væsen og udvikling, der leverer menneskeheden en stor del af 
•dens føde. 
I sin tid kunde man drive rovbrug med jordens rigdomme — 
men det er længe siden. Nu hilses hver ny opdagelse, der kaster 
lys over planternes ernæringsforholde, med glæde og begeistring, fordi 
erfaring har lært, at et fornuftigt jordbrug i længden med nødvendig- 
hed kræver denne kundskab, og at den ofte direkte og ligesaa ofte 
indirekte er ensbetydende med penge i landmandens lomme. 
I sin tid — og det er ikke saa længe siden — drev man rov¬ 
brug med ferskvandenes fiskerigdom, men man maatte slutte med 
det og begynde paa rationel fiskeavl i elve og vande, da man ind- 
saa, at det ellers vilde være slut med denne næringskilde. Og den 
kundskab, man da havde om ferskvåndslivet, og som den „praktiske 
mand u kanske tidligere havde foragtet, den var nu nyttig nok — kun 
skade, at den var saa ringe og saa ufuldkommen, at man paa mange 
punkter maatte famle sig frem i mørke. 
Endnu drives der næsten ikke andet end rovbrug med havets 
rigdomme. Kun for enkelte særlig værdifulde arters vedkommende 
begynder ogsaa her den haarde nødvendighed at tvinge til rationel 
avl, og derved pege paa, hvad ogsaa et simpelt ræsonnement kan sige, 
at heller ikke- havets rigdom er uudtømmelig, men at vore efterkom- 
mere om nogle generationer kommer til at drive rationelt „havbrug“, 
-som vi driver rationelt jordbrug. 
