Pygméerne eller de menneskelige dvergracer. 1 ) 
Centralafrikas pygméer. 
Vender vi os nu til de „sortes u fastland, hvorfra beretningerne 
om pygméerne er kommen ned til os, bevaret igjennem Homers sagn 
og Herodots fortællinger — hvorfra de forskjellige tiders reisende har 
bragt med sig spændende historier om eventyrlige dvergfolk. Saa 
gammel kjendt er dog knndskaben om den endnu idag meget ringe. 
For mere end 23 aarhundreder siden taler Herodot om dem. Vi vil 
‘citere den ærværdige historieskriver: (Herodot, 2den bog, 32te kap.). 
„Nu hør, hvad jeg har fornummet af nogle kyrenæere, der efter at 
have adspurgt Ammons orakel havde en sammenkomst med Etcarchos, 
landets konge. En dag kom nasomenier til mit hof, fortalte Etcarchos. 
De libyske nasomenier bebor egnene sydlig for Syrterne. Efterat. 
han havde spurgt dem, om de havde noget nyt at fortælle, svarede 
de, at nogle ynglinge af fjerntboende og mægtige familier i landet 
havde kommet paa den tanke at bestemme ved lodtrækning, at fem 
af dem skulde undersøge Libyens ørkener. Efterat have forsynet sig 
med vand og levnetsmidler naaede de omsider til et land, fuldt af vilde : 
dyr. Idet de derfra fortsatte sin reise mod vest, saa de, efterat have, 
gjénnemfaret andre ørkener, en slette, hvorpaa der stod mange trær.. 
De nærmede sig og spiste af frugterne, hvormed disse trær var rigelig 
forsynede. Mens de aade, styrtede smaa mennesker — omtrent af 
halv mands vækst — sig over dem og førte dem voldsomt bort som 
fanger. Hverken forstod nasomenierne dvergenes sprog eller disse * 
deres. De førte dem gjennem sumpige steder, indtil de kom til em. 
af sorte dverge beboet stad. Ved denne stad strømmede en mægtig; 
x ) Slutning fra forrige hefte. 
13 
