195 
«dvérge. Admiral Fleuriot fik undersøge en „Akoa“dverg, ca. 40 
.aar gammel, der maalte 1.40 m. (fig. 4). Fra andre hoM fik man 
•ogsaa nøiagtige maalinger. Alt dette ledede til, at baade Hamy og 
Quatrefages knnde drage den slutning, at de smaa negerstammer fra 
Rio Grande og fra egnene omkring Guineabugten maatte staa meget 
nær hverandre, og at de sandsynligvis slutter sig til de smaa menne- 
,sker, hvorom Herodot lader de kyrenæiske reisende fortælle. 
Eftersom i den nyere tid europæiske reisende trængte mere og 
mere ind i det egentlige Centralafrika, blev ogsaa sandsynligheden af, 
at der i visse regioner her fandtes dvergfolk, altid større. Stanley 
samlede paa sin „reise gjennem det mørke fastland u beretninger om 
"Vua tu a folket, der var dverge. Dr. Wolff giver maal af en liden 
race, Batuas, der i gjennemsnit var 1.30 m. høie. Araberne havde 
vistnok talt om en „pygméflod a søndenfor Abyssinien, og den tidligere 
nævnte Leon des Avanchers troede at kunne identificere denne 
flod med en lidt nordenfor Ækvator løbende elv, der kom fra 
Ankofjeldene. Her placerer Leon des Avanchers sine Wa-Berikimos 
-eller Cincallerne, som han siger er 4 fod høie, har store hoveder 
•og er stygge. — Eftersom man nu kom høiere og høiere op mod 
"Nilens kilder, syntes ogsaa sandsynligheden af at finde pygméer at 
blive større. Men de faktiske beviser udeblev. Endelig skulde da 
Homers sagn afklædes til sin nøgne virkelighed og Aristoteles’s ord 
retfærd ; ggjøres, da Scbweinfurth i 1871 kom med beretningen om 
Akkafolket. Men dette folk bor ikke ved Nilens kilder. Det var i 
Uelleflodens vanddistrikt, i Niam-Niamfolkets land hos mambettustam- 
merne, at han gjorde sin opdagelse. Ved kong Munza’s hof fandt 
han denne dvergrace, som der i landet fremdeles blev kaldt Akk a, og 
hvorom Mari et te havde læst paa siden af en afbildning paa et af 
de gammelægyptiske mindesmerker. — Schweinfurth byttede til sig 
..af Mui.za en af disse akkaer for en af sine hunde. Han vilde føre 
•den lille dverg med sig, men desværre døde han af dysenteri i Berber. 
' Benere fik Marno anledning til at undersøge to akkakvinder, der var 
Mavinder. En anden kvinde blev af Gessi-Pascha sendt til Italien 
•og studeret af Giglioli. Den ulykkelige italiener Miani, som døde 
Los mambettuerne, byttede til sig for en hund og en kalv to unge 
i akkaer, som efter flere vekslende forholde kom i hænderne paa en 
mand med interesse og hjerte, nemlig grev Miniscalchi Erizzo, der 
lod dem opdrage under sit opsyn. Disse to akkaer blev nu studerede og 
13 * 
