198 
bredning er væsentlig i Ihurubækkenet og noget sydligere for batva- 
erne, .Yambnttiernes liv i skoven minder noget om agerdyrkende folks. 
Kvinderne udfører- alt arbeide med at samle brænde og føde, koge og; 
bære byrder. Mændene gaar paa jagt og i kamp, røger og afhandler 
stammens anliggender. Børnene og ungdommen maa altid øve sig i.„ 
brugén af bue og pil; thi man finder stadig en del miniaturbuer og: 
stumpe pile i deres boliger. Øksen er ligeledes stadig i brug, og man 
finder altid indhug i træer og i trærødder, langt udenfor leirstederne.. 
Stanley opnævner ikke mindre end 5 dvergfolkstammer, nemlig- 
„Watwa“ i Lulungubækkenet, „Akkaerne“ blandt monbuttuerne, „Balia“' 
blandt mabodistammerne, „Yambuttierne“ i Ihurubækkenet og ;,Batwa“’ 
ved Maanebjergene, og alle har de sine særegenheder. Hvilke inte¬ 
ressante typer for fremtidens anthropologer disse representanter for 
urtidens mennesketype! 
En bøist merkelig skildring af akkafolket giver Casati, fra hvem 
vi henter følgende beretning: „Under mit ophold i Mambettu og ved. 
de forskjellige forskningsreiser i Menfu-, Sandeh- og Medschelandet, w 
siger Casati, „havde jeg anledning til at se ikke faa eksemplarer af 
denne menneskeslegtens sjeldne gruppe og at samle meddelelser om. 
deres skikke og sæder (fig. 6). Ulykkeligvis blev ogsaa disse notiser 
ødelagte ved det røveri, som jeg led i Unjoro; frugten af mine fort-, 
satte anstrængelser indskrænker sig til kun et skeiet af en dvergkvinde,. 
som jeg skjænkede dr. Emin Pascha, og som er henbragt i British. 
musenm.“ 
Søndenfor de af sandehfolket beboede egne, hvor stammerne 
medsche, maigo, monfu og neabode er skudt indimellem, lever, ifølge 
Casati, talrige. kolonier af smaa, dristige, uafhængige og frygtede 
mennesker. De kalder sig selv Efé, men bliver af Mambettu benævnfc 
Akk a, af sandehnegeren „Tiki-Tiki u , af monfufolket „Moriu u og af 
Maboch ,,Afifi u . Undertiden hører man ogsaa i Mambettu navnet- 
,.Tiki-Tiki“; man maa imidlertid merke sig forskjellen mellem dem, 
som de (mambettu) gjør. De smaa flinke dverge, som har rødbrun,, 
rigt behaaret hud, og søm er skovbeboere, kalder de „Akka u . Derimod 
kalder de „ Tiki-Tiki“ de andre, der bor i høie og aabent liggende^ 
landskaber. Disse er af noget høiere vekst, har grovere lemmer og 
dunklere hudfarve, er bedækkede med tykkere, men sjeldnere haar. 
Forskjellen er paatagelig; men betinges denne alligevel i en bestemt arts- 
