Af stor interesse var det at observere den klimatiske indflydelse paa 
disse to repræsentanter af en urrace, der lever under Ækvator eller 
nogle grader nord og syd for samme, naar de kom henad 40 grader 
nordenfor. Den ene, Tabo, taalte Verona’s vinterkulde godt, mens 
Chairallah de første to aar led af febre, meget ofte hostede og 
var plaget af rheumatisme; senere er de bleven aldeles akklimati- 
serede. Skjønt de efterhaanden tabte meget af sit barnlige fysiog¬ 
nomi, minder de dog meget om børn alligevel. De liker gjerne at 
lege; deres bevægelser er raske, og de springer beilere end gaar. 
Tabo viser mere hengivenhed og pligtopfyldelse; hans opførsel har 
været udmerket. Den mere intelligente Chairallah viste undertiden 
tegn til had og hævngjerrighed. Dog har de aldrig havt stridigheder 
med sine unge kammerater, ligesom de elsker hin anden ømt. Begge 
er bleven døbte og viser en vis andagt i udøvelsen af de religiøse^ 
ceremonier (katholsk). Dog' nærer deres sjælesørger en vis tvil om, 
hvorvidt deres religiøse overbevisning har nogen dybere begrundelse. 
Efter en del aars forløb havde de glemt sit modersmaal aldeles,, 
og ligeledes næsten alt arabisk, i hvilket sprog deres herre og adoptiv- 
fader Miniscalchi i begyndelsen talte med dem. Derimod taler de 
fuldkomment italiensk. — Under skolegangen viste de megen iver for 
at udmerke sig, og de var ubetinget flinkere end sine 10 å 12 aar 
gamle europæiske kammerater. De løste meget godt sine opgaver i 
arithmetik, grammatisk analyse og diktat, ligesom den ene, Chairallah, 
fik bedste karakter for skjønskrift. I vanskeligere opgaver, der fordrede 
et skarpere aandeligt arbeide, stod de tilbage. Begge viste de anlæg 
for musik. Grevinde Miniscalchi gav Tabo undervisning i pianospil 
og professor Giglioli fortæller, at han hørte denne spille to middel- 
vanskelige stykker med megen følelse og precision. — Desværre blev 
deres videre opdragelse afbrudt, idet de begge nu udgjør en del af 
tjenerskabet i den grevelige Miniscalchfis familie. 
Førend vi slutter vor lille skisse af Afrikas dvergfolk, maa vf 
ogsaa gjøre en kort visit hos et lid et folk, som man vistnok længe 
har vidst om, men ikke paaagtet meget, det er buskmændstammerne^ 
i Sydafrika. 
Da hollænderne under ledelse af van Riebeck grundede Kapkolo- 
nien i 1652, var Afrikas sydligste ende optaget af to folkeslag, der 
lignede hinanden i visse henseender, men viste ikke ringe forskjel i 
