204 
flere af de fysiske egenskaber og-i livsvaner. Det ene af disse folk, 
det mægtigste og som allerede længe havde kjendt europæerne, be- 
boede kun kysten og de frugtbare flade strækninger. Legemshøiden 
var ganske stor, da den i middeltal naar 1.663 m. Men deres ansigts- 
træk viste, at skjønhedens wggegave neppe nogensinde var dem ble- 
ven tildelt (kfr. flg. 7). Dertil kommer, at de hører Ml de mest skid- 
denfærdige og urenslige folk, man kjender, og det vil sige meget! 
Den lange smale hovedskalle (kfr. fig. 1) og dets negeragtige lioved- 
haar forenet med en gulbrun hudfarve, der kunde være mere og 
mindre mørk, ofte rødagtig, var eiendommelig for denne race. Disse 
.afrikanere var væsentlig hyrder og besad talrige hjorder af storfæ, 
faar og gjeder: de forstod at arbeide jern og kobberredskaber ligesoin 
de kj endte pottemagerkunsten. Efter beretninger om dem fra midten 
af forrige aarliundrede dannede de 16 forskjellige „nationer u , hver 
med sit særegne navn og delt i talrige stammer. De boede i en 
slags midlertidige landsbyer (kraal), og deres hytter var byggede aflet, 
flvtbart materiale, som egnede sig for et nomadefolk. Disse deres 
kraal omfattede 3 å 400 sjæle, undertiden indtil 500. Skikke og 
sæder var de regjerende love i de smaa kommuner, som styredes af 
hierarkiske høvdinger. 
Da nu europæerne trængte længere ind i landet, opdagede de en 
anden folkerace, der udmerkede sig ved en noget lysere gulbrun 
farve, men hvis ansigtstræk om muli^t. var endnu hæsligere (kfr. fig. 8). 
