206 
forholde. En bemerkning om deres slegtskab kan vi dog ikke tilbage- 
holde. Har vi ikke ber atter med en gren af Afrikas „negriller“ at 
gjøre? Jo visselig og hvilken udbredelse paa det „sorte“ fastland 
maa da ikke disse vore smaa brødre have havt? Eør faraonernes 
tid blev pvgméer afbildede paa nilbreddernes mindesmerker, Herodots 
nasomeniere traf dem vestenfor Timbuktu og rester af den smaavoksne 
race finder vi ved Afrikas sydspidse! 
Allerede for en del aar tilbage kunde Hamy og Quatrefages 
npstille begrundede meninger om, at disse smaa mennesker, som vi i 
det foregaaende har omtalt, maa stilles hverandre nærmere i slegtskab 
og opstides som beslegtede racer i modsætning til de andre sorte 
menneskeracer. Over den største del af det afrikanske kontinent, i 
;Senegambien og Gabun i vest, i Centralafrika og i Gallaernes land i 
øst og i. Sydafrika har vi fundet grupper af mennesker, der alle er' 
karakteriserede ved liden vekst, ved et relativt stort hoved, der er rund- 
agtigt i modsætning til negernes langhovede skaller, ved en hudfarve, 
.som ikke ér saa mørk som de fleste negeres, samt ved et vist fælles- 
skab i skikke og instinkter. Vi vil i disse grupper gjenkjende repre- 
sentanterne for en egen race. negrillerne,, som paa det „sorte u 
fastland er tilsvarende til de asiatiske og melanesiske ne gri te r. 
Det er tydeligt, siger Quatrefages, at de gamle har havt mere 
og mindre nøiagtige kundskaber om baade negriller og negriter, og at 
de deraf har gjort sine afrikanske pygméer. Men de har henlagt 
deres bosteder til tre geografiske punkter, hvor de ikke længere findes; 
thi det er meget fjernere fra Europa, at man nu maa reise for at 
finde dem. — Negriterne i Asien og paa de indo-australske øer danner, 
som vi har hørt, kun smaa grupper, der ofte er meget langt adskilte 
fra hverandre. Eorresten finder vi dem dels sammensmeltede med større 
og sterkere folkeslag eller ogsaa i begreb med rent at forsvinde. 
Den samme skjæbne har for en stor del de afrikanske negriller været 
underkastede. Alt tyder paa, at de fordum har været meget talrigere 
og at de engang har dannet tætte og sammenhængende befolkninger, men 
at de er bleven drevne tilbage og splittede af høiere racer. Deres 
historie, hvis vi kjendte den, vilde visselig i mangt og meget minde 
om deres orientalske brødres. Nu, hvorom end alting er, ét synes 
dog anthropologerne at maatte indrømme, nemlig at disse smaavoksne 
mennesker har været tidligere beboere af den jordbund, som nu be- 
