207 
folkes af racer, der har undertrykt og adspredt urbefolkningen. 
Merkelig nok er der ogsaa en stor lighed i fysisk henseende mellem 
negriter og negriller, og dette har derfor ledet til spørgsmaalet, om 
disse racer skulde kunne henføres til et fælles udspring. Svaret her- 
paa er vistnok givet paa forskjellig maade. Log an har med stor 
skarpsindighed fastholdt den 1 mening, at negrene er oprindelige i 
Afrika, og derfra har bredt sig udover til Asien og de indoaustraliske 
løer lidt efter lidt, idet han lader Madagaskars folk spille en stor 
rolle. F lo mer er mere tilbøielig til at antage, at den lille sorte race 
har udviklet sig i Indiens sydlige egne og derfra udbredt sig i øst 
og vest, befolkende Melanesien og Afrika, mens der herfra er udgaaet 
de storvoksne negerfolk. Allen lader ogsaa de afrikanske negre 
udgaa fra Asien og søger at vise, at de- har efterladt sig spor i de 
forskjellige lande, som de har passeret. Pro f. Seeley tror, at neger- 
racen fordum mdtog en landstrækning, som engang strakte sig fra 
Afrika til de indoaustraliske øer, men som nu er sænket i havet. 
Quatrefages opstiller en meget interessant hypothese, som synes 
at fjerne en del af de vanskeligheder, der stiller sig iveien for de 
forskjellige anskuelser. Han gaar ud fra, at menneskeslegten har op- 
staaet i tertiærtiden paa et noget nordligere sted i Asien. Vandrin- 
gerne skulde have begyndt allerede i hine fjerne tider og fra det 
øieblik har de ogsaa begyndt at differentiere sig i overensstemmelse’ 
med de livsbetingelser, som de forskjellige stammer mødte paa sin 
vandring. Ved istidens indtræden foraarsagedes en stor spredning til 
alle kanter, og — det være sig paa denne tid eller maaske allerede 
før — nu grupperedes folkene omkring eller i det indre af Centralasiens 
mægtige høilande. Her, mener Quatrefages, har menneskehedens tre 
fundamentale typer, saavel i fysisk som i lingvistisk henseende, taget 
sin begyndelse — nemlig den hvide, den gule og den sorte. Den 
sidste type optraadte i det sydlige Asien imellem det centrale bøiland 
og havet. Men trykket af den gule race i nord og den hvide i vest 
kunde de ikke udbrede sig som sine brødre paa et kontinents sletter. 
Allerede meget tidlig søgte de derfor ad en ny vei, nemlig paa havet, 
til et nyt fastland. For at undslippe de indtrængende erobrere, hvis 
de ikke opblandedes med dem for en del, søgte de frelsen til øst og 
vest paa havet. Deraf fremkom den første befolkning af de ostindiske 
øer, og de, som ad det indiske hav mod vest vilde linde nye lande, 
kom over strædet ved Bab-el-Mandeb og Golfen ved Aden til det 
