210 
forhold til solstraalerne, saa at disse før eller efter brydningen gjen¬ 
speiles og træffer iagttagerens øie under forskjellige vinkler. Hele 
.fænomenet er altsaa at forklare som en samling lysstraaler, der, dels 
parallelt, dels konvergent brudt, falder ind i øiet og af dette sammen- 
sættes til en helhed, uden at det her er muligt at gaa ind paa de 
optiske detaljer. 
Det er her paa sin plads at bemerke, at dette, at sol- og maane- 
gaardenes optræden helt ud kan forklares ved optikens hjælp, ja, saa 
fuldstændig, at enkelthederne ved ethvert givet tilfælde kan beregnes 
— dette er et af be viserne for, at fjerskyer og sky-„ slør“ virkelig 
bestaar af sekssidige prismatiske iskrystaller. 
Selve gaardenes eller hovenes hoveddele er hyppigst koncentriske 
med det himmellegeme, ved hvis lys de dannes. Ofte er disse dele 
dobbelte. Den indre ring har da gjerne en vinkelafstand af 22 l / 2 ° 
fra sol-(maane-)skiven, mens den vdres afstand er henimod 45° fra 
samme. Gj ennemskj æres hovedringene af lysbuer eller lysbaand, op- 
staar i og omkring skjæringspunkterne sterkere lyspartier, der under¬ 
tiden nærmer sig selve himmellegemet i glans og ligner dette ikke 
mindst, fordi det „hvide 44 lys kan være det rent fremherskende. Disse 
mere fremtrædende lyspartier, der altid er parvis og modsatte, er de 
saakaldte bisole og bimaaner. 
Som det allerede er bemerket, er solhove, og derfor ogsaa biso- 
lene, sjeldnere end de tilsvarende foreteelser omkring maanen. Dette 
hidrører vistnok fra den omstændighed, at solens sterke direkte lys 
overstraaler det ledsagede optiske bifænomen og gjør dette lidet eller 
endog aldeles ikke synbårt. Dels kan vel ogsaa solgaardenes og bi- 
solenes større sjeldenhed have sin grund i, at solens varme har en 
større eller mindre forstyrrende indflydelse paa iskrystallernes lysbry- 
dende evne. Vi ved, at solens varmestraaler ialmindelighed virker 
lidet paa atmosfæren i større høider over jordoverfladen; men at de 
dog kan virke, selv i disse høider, beviser den opløsende indflydelse, 
de udøver paa det lettere skydække enkelte sommermorgener, naar 
luften befinder sig i den fuldstændigste ro. 
I overensstemmelse hermed skulde da ogsaa solgaardene, og bi- 
solene være sjeldnere paa lavere breddegrader end her oppe paa de 
høiere. Det er mig særlig interessant i denne forbindelse at kunne 
anføre, hvad den norske grønlandsekspeditions leder, dr. Fridtjof 
Nansen, beretter i sin bog: „Paa Ski over Grønland 44 , om solgaar- 
