215 
endelig lod til at synes om; thi efterat den havde siddet noget og 
seet sig om til alle sider, gav den sig til at overgnave stilken. Da 
den var løsnet, stødte den. med snu den melonen rullende foran sig, idet 
den dog fra tid til anden stansede for at se, om den muligens blev 
overrasket af nogen. Haven, der laa i en dal, var paa alle sider om- 
givet af et dige, der havde en svag heldning indad, og det var der¬ 
for vanskeligt for dyret at faa sit rov ud over denne hindring. Skub¬ 
bende melonen foran sig havde den alt tilbagelagt 5 til 6 meter; men 
da her skraaningen blev noget steilere, slap melonen fra dyret og 
rullede nu midt ud i haven. Den sprang straks efter og uden at lade 
sig forknytte, gav den sig til atter at skyde melonen frem paa samme 
maade som før; men da den naaede foden af diget, tog den stilken 
imellem tænderne, og idet den nu baglænds gik opad diget, drog den 
møisommeligt den tunge byrde efter sig, thi melonen kunde vel veie 
en 7 å 8 pund. Den var alt naaet et langt stykke opad diget og 
forsvandt imellem buskene, da jeg saa melonen komme sterkt rullende 
nedad skrænten og schakalen efter den. Nu vendte den melonen til 
alle sider og overbeviste sig om, at stilken var afbrudt saa nær, at 
der ikke var en stump tilbage at tage fat i. Nu var gode raad dyre, 
og træt og forknyt, som den var, satte den sig paa bagen. Saa ud- 
stødte den et skrig, som lignede et hundeglam, der blev besvaret af 
et andet i vel omtrent 300 meters afstand, og nogle sekunder der- 
efter kom en anden schakal den til hjælp. I forening gav de sig til 
at snuse til melonen, ligesom for at træffe aftale, og idet de begge 
med snuden stødte den frem foran sig naaede de nu møisommeligt 
opad skrænten. De vare alt skjulte af buskene, og jeg antog dem 
vel bevarede med deres bytte, da den drilagtige melon atter kom 
smukt rullende lige midt ned i haven. De to schakaler vare der sam¬ 
tidig, saa paa hinanden, ligesom de vilde raadføre sig med hinanden, 
og saa gav de sig til atter at støde den frem til foden af diget. 
Derpaa tog den ene frugten imellem fødderne, og idet den væltede sig 
om paa ryggen, fik den melonen paa bugen; den anden gav sig til 
nøie at undersøge stillingen, nærmede sig saa til kammeraten, greb 
med sin overkjæbe fat i den andens og gav sig saa til at trække og 
se! Slæden gik. Mens saaledes denne baglænds besteg s diget og 
den anden anvendte al sin omhu for ikke at slippe den kostbare 
byrde, naaede de omsider uden videre uheld skjellet og forsvandt i 
tykningen. Jeg har tilbragt, tilføier Bombonnel, mange lange og 
