219 
kvanta i form af frit salt, og særlig er de planteædende djn yderst be¬ 
gjærlige efter det og fortærer gjerne betydelig mere end det, som 
deres føde indeholder. Dette gjælder samtlige drøvtyggere blandt 
vore husdyr, men dog især dem, som opholder sig paa græsgange 
paa høifjeldet. Der er det en ubetinget nødvendighed at give dyrene- 
salt, hvis de skal befinde sig vel, og det er jo almindeligt, at gjæterne : 
benytter sig af deres begjærlighed efter dette nydelselsesmiddel forat 
samle dem og forat bringe dem til at følge sig fra et sted til et- 
andet. 
Det er i mange egne en udbredt tro, at kreaturerne kan lugte 
saltet og derfor følger efter den, som bærer det paa sig'. Forat 
undersøge, om de i virkeligheden kan lugte salt har en fransk kemiker, 
Muntz, prøvet at b}Me frem til faar, som græssede paa Pic du Midi, 
mellem 2 300 og 2 700 m. over havet, lukkede papirposer, der deE 
var fyldte med jord, dels med salt. Ingen af faarene tog det ringeste 
hensyn til poserne med jord, men 9 stykker af 14 kastede sig over 
saltposerne, bed dem istykker og fortærede indholdet. Derefter synes- 
det virkelig, som om adskillige af disse dyr formaaede at lugte saltet. 
Ved at studere de omgivelser, i hvilke disse dyr lever, kom 
Muntz paa den tanke, at undersøge, om deres udprægede trang til 
salt skulde skrive sig fra, at det foder, der findes paa de høitliggende 
græsgange, og våndet i fjeldbækkene indeholder for lidet af det- 
nævnte stof. 
Det salt som findes paa landjorden stammer fra havet; støv, der 
indeholder saltpartikler, føres af vinden fra havet op i luften og ind 
over land, ikke blot til egne, som ligger lige ved søen, men ogsaa- 
til det indre af fastlandene. Af nedbøren bringes saa disse støvpar¬ 
tikler ned i .jordbunden, hvorfra de atter optages af planterne. Hvis' 
nedbøren ikke førte salt ned i jordbunden, vilde dette stof forsvinde 
fuldstændig fra denne, idet det vilde udvadskes af våndet, og plan¬ 
terne vilde intet forefinde til brug for sig. 
Mængden af kogsalt i regnvandet, der er meget betragtelig i 
nærheden af søen, aftager lidt efter lidt, eftersom man kommer ind- 
over i landet, men er dog altid mere end tilstrækkelig ti] at forklare 
tilstedeværelsen af de saltmængder, der forefindes’ i foderveksterne. 
Men hvordan forholder det sig i større høider over havet? Er 
saltpartiklerne jevnt fordelte gjennem hele lufthavet, eller er de tilstede 
i størst mængde i de lavere lag af atmosfæren, saaledes som vi ved, 
