227 
■draaber og maale deres størrelse kan man faa et nogenlunde begreb 
om mængden af ekskrementer, der udsondres. Denne mængde varierer 
hos de forskjellige individer og hos de forskjellige arter, saaledes som 
det fremgaar af nedenstaaende tal, der for hver art angiver gjennem- 
;snittet af et større antal maalinger. 
1 bladlus paa lind udsondrer i 24 timer 19 draaber. 
1 -— • ,,, løn (acer dasycarpum) —•? — 4 — 
1 — „ løn (varietet) —=— 48 — 
1 — „ løn (a. platcmoides) —=— 9 — 
1 „ pil —9 
1 — rose -#f=— 6 M—• 
Da nu draabernes gjennemsnit veksler mellem y 2 og 1 mm. og 
-da dyrenes størrelse lader sig maale, saa kan man let komme paa det 
rene med, at hver lus i løbet af 24 timer udsondrer et vædskekvan- 
tum, der er betydelig større end den selv. Pilebladlusen f. eks. pro- 
ducerer hver femte time omtrent saa meget vædske, som svarer til 
dens egen kropsindhold,. og de andre i forhold hertil, tildels betyde- 
ligt mere. 
Det bliver da let at forstaa, at der skal forholdsvis faa lus til 
forat frembringe meget synlige mængder „honningdug u i vid omkreds 
omkring det træ, hvor de holder til, saasnart udsondringen faar ligge 
i fred i nogle dage uden at bortvaskes af regn, og især naar lusene 
samtidig formerer sig saa sterkt, som de gjør i varmt veir. 
Men hvorledes gaar det til, at de smaa bladlus kan frembringe 
saa store mængder'ekskrementer? Og har disse ekskrementer nogen 
betydning for lusene eller er de blot et tilfældigt biprodukt af deres 
fordøielsesproces ? Det sidste spørgsmaal faar især sin berettigelse 
derved, at bladlus ekskrement erne indeholder saa meget sukker. Alle¬ 
rede en fransk kemiker, Boussingault, samlede saa meget honning- 
dug, at han kunde underkaste den en analyse og fandt, at de faste 
stoffe, den indeholdt, var omtrent udelukkende sukker og dekstrin (et 
S med sukkeret nærbeslegtet stof), og et lignende resultat har senere 
undersøgelser givet. Hvormange procent sukker honningduggen inde¬ 
holder lader sig selvfølgelig vanskelig beregne, men at det er noksaa 
meget er sikkert nok paa grund af vædskens klæbrighed, og det er 
derfor store mængder næringsstoffer, som man skulde tro maatte 
være af betydning for dyrene, som, tilsyneladende til ingen nytte, 
15* 
