229 
bortkastes ved udsondringen. Men at der bortkastes noget til „ingen 
nytte “ i den organiske verden vilde være et enestaaende tilfælde, og 
derfor ligger det ovenfor anførte spørgsmaal saa nær. 
Lad os imidlertid først- se paa, hvordan bladlusene sættes istand 
til at udsondre saa store mængder flydende, sukkerholdige ekskre¬ 
menter. Forklaringen ligger i deres ernæringsmaade og særlig i deres 
føde, som ndelnkkende bestaar af flydende vare, af plantesafter, som 
de optager fra saftsækkene i den plantes celler, paa hvilken de lever. 
Og de store mængder plantesaft, som staar til deres disposition, og 
som delvis ogsaa indeholder eggehvidestoffer, er særlig rige paa suk¬ 
ker, saa det er let forstaaeligt, at lusene har raad til at afgive endel 
af dette sidste, naar de — som vi senere skal høre — derved opnaar 
■en fordel. 
Angaaende maaden, hvorpaa plantelusene optager sin næring, og 
•deres sugeapparaters indredning, bringer Biisgens arbeide værdifulde 
forøgelser af vor viden, skjønt det paa grund af dyrenes lidenhed er 
noksaa vanskeligt at bringe alle detaljer paa det rene. 
Bladlusenes mundapparat er den saakaldte snabel (rostrum), der 
•dannes af over og underlæben og som hos de lus, som lever paa 
haarede plantedele eller paa barken af træer, er meget lang — ofte 
næsten saa lang som selve dyret — mens den hos andre, hvis bopæl 
ikke frembyder den slags ujævnheder, er forholdsvis kort, idet det 
kun gjælder om, at den er lang nok til at naa ned til overfladen af 
■den plante, dyret skal suge næring af. Snabelen (s fig. 1) er et 
hult rør, inde i hvilket det egentlige sugeapparat, der efter behag kan 
mdstrækkes og trækkes tilbage, har sin plads. Dette sugeapparat er 
utslags langt, tyndt haar af en noksaa kompliceret bygning, sammen- 
•sat af de munddele, der hos andre insekter pleier at betegnes som 
over- og underkjæverne, men som her har en ganske afvigende form. 
Sugeapparatets bygning fremgaar af tværsnittene fig. 2 a og b. Det for 
•en overfladisk betragtning tilsyneladende ensartede, overalt jævntykke 
haar er sammensat af tre dele, et i gjennennemsnit halvmaaneformigt 
tykvægget rør paa hver side og et kantet midtparti, 1 der i hele 
sin længde gjennemløbes af to kanaler, en videre og en temmelig 
trang. I den nederste ende er det hele apparat skarpt tilspidset. 
b Dette sidste er dannet ved sammensmeltning af to halvdele, der repræ- 
senterer begge underkjæverne, mens de halvmaaneformige rør er overkjæve- 
p arret. 
