232 
at afgive saa meget næringsstof i sine ekskrementer. Og af nærin¬ 
gens store vandholdighed betinges det paa den anden side, at de fly- 
dende ekskrementer kan afgives i saa store mængder. 
Imidlertid er denne rent fysiologiske forklaring af ndsondringen 
ikke nok. Ogsaa hensigten med, at saadanne ekskrementer afgives 
maa man have paa det rene. Honningduggens opgave i bladlusenes 
liv er nu allerede fra gammel tid kjendt, idet man ved, at den be¬ 
virker, at myrer holder til paa de planter, hvor bladlusene har sine 
kolonier, forat have anledning til at opsuge den søde udsondring fra 
første haand, og at de til gjengjæld forjager fra disse planter blad¬ 
lusenes farligste fiender, larverne af de bekjendte halvkugleformede 
coccineller og den saakaldte bladlusløve. Med bladlusene selv lever 
derimod myrerne i den kjærligste forening, og naar myrerne „giver 
signal“ ved at klappe paa lusenes bagkrop med følehornene, saa giver 
de godvillig den søde udsondring fra sig. Saa meget vidste man før, 
og tillige, at myrerne tildels formelig gjæter lusene; derimod troede 
man, at den søde udsondring stammede fra de to rør paa lusenes bag¬ 
krop, og dette har altsaa vist sig at være feilagtig. Den er blot 
et sædvanligt ekskrement. 
De to rør har en anden funktion: de er bladlusenes eneste for- 
svarsvaaben, høist uskyldige i sin virkning og lidet effektive, men dog 
bedre end intet. Nærmer en fiende sig bagfra, saa merker lusen det 
straks paa berøringen ved de bagudrettede bagben og straks fienden 
berører dens bagkrop udsondrer den fra de to rør en seig, klæbrig 
voks med hvilken den noksaa behændig smører angriberens munddele 
ind. Og naar saa fienden stanser forat bringe sit komplicerede mund- 
apparat i brugbar stand igjen, saa skynder lusen sig bort, hjulpet 
til hurtig flugt af sine lange ben, mens angriberen i sin ubehjælpelige 
tilstand resikerer at falde som offer for en af de omsværmende myrer 
— lusenes forsvarshær. 
Biisgen berører ogsaa et spørgsmaal af nogen praktisk betydning. 
Fra enkelte hold har man anbefalet at bringe myrer ind i haverne og 
lokke dem til at besøge træer og buske i den hensigt at holde disse 
fri for skadelige larver. Myrerne fortærer jo gjerne saadanne dyr. 
Fra andet hold har man saa herimod anført, at den nytte, myrerne 
saaledes gjør, opveies af den skade, de bladlus foraarsager, der af 
