261 
af en sop, og i hele den visnede naals indre vil vi kunne opdage 
soppens fine rodtraade (m), der er aarsag til visningen, og som har tilført 
trugtlegemet den til dets udvikling nødvendige næring. Hvert frugt- 
legeme er som en flad, oval æske, hvis laag (1) danner den sorte plet i 
naalens overflade. Bunden af æsken ér farveløs og tæt besat med lang¬ 
strakte, pølseformige sække (se fig. 2); det er den hvide flade, som kommer 
tilsyne, naar laaget tilslut sprækker. I det indre af hver af sækkene 
ser man, ved anvendelse af tilstrækkelig sterk forstørrelse, 8 lang¬ 
strakte, naaleformige legemer (fig. 8). 
Naar frugtlegemet er modent, aabner sækkene sig, og deres indhold 
trænger gjennem sprækken i barets overflade ud i det fri. Disse naale- 
lormige legemer (b), der er ganske smaa og overordentlig fine, er soppens 
frø. Er de først komne ud af frugtlegemet, saa føres de paa grund 
af sin lidenhed bort af det svageste vindpust og kan føres vidt om¬ 
kring, indtil de blir hængende ved en eller anden gjenstand. Hvor 
de kommer hen er derfor rent et tilfælde, men til gjengjæld frem¬ 
bringes der i hvert frugtlegeme tusener slige smaa frø, paa baret af 
et i nogenlunde høi grad angrebet træ, millioner. 
Paa denne maade bære soppene og de lavere planter i det hele 
sig bestandig ad. De sørger ikke saaledes som de høiere planter ved 
særlige indretninger for, at deres afkom kommer paa hensigtsmæssige 
steder, hvor de faar anledning til at udvikle sig og trives. Istedet 
derfor frembringer de en uendelig mængde frø, som de, i bogstave- 
ligste forstand, spreder, for alle vinde. Den store mængde faar da 
bevirke, at ialfald nogle af deili kommer paa steder, der er egnede til 
deres videre udvikling. 
Erugtlegemernes modning finder sted om vaaren, omtrent samtidig 
med, at aarsskuddene begynder at udvikle sig. Kommer der da nogle 
sopffø hen paa disses unge naale, saa spirer de der, idet der fra hvert 
frø vokser frem lange, fine rodtraade, som gjennem naalens overflade 
borer sig ind i dens indre. Her udbreder rodtraadene sig og frem¬ 
bringer ved sin vekst de visne pletter, der ofte allerede inden høsten 
har grebet saavidt om sig, at naalen dør fuldstændig. Mangen gang 
bruger de dog ogsaa to sommere for at faa fuldført sit ødelæggel- 
sesverk. 
Den sygdom, vi her har beskrevet, kaldes for „sopskytte“; i 
modsætning hertil benævnes den først omtalte sygdom „varmeskytte u , og 
naalefald paa grund af frost kaldes „frostskytte u , altsammen navne, der 
