263 
selvfølgelig bortdøde, de nyé aarsskud har imidlertid faat være i fred 
paa grund af det tørre veir, der har hindret sopfrøenes spiring. Men 
kommer der efter dette nogle aar med fugtige regnfulle forsommere, 
saa kan ingen garantere os, at ikke sopskytten vil gribe om sig og 
.udbrede sig saa sterkt, at den ialfald paa enkelte strøg kan sætte 
plantningernes trivsel paa spil. Vi har fra Tyskland og fra Danmark, 
hvor træplantning har været drevet i ganske anden skala end her 
hjemme, og hvor erfaringerne er rigere end hos os, nok af sikkert 
konstaterede eksempler paa, at skjdtesoppen har tilintetgjort baade 
planteskoler og skovanlæg. Naar vore hjemlige forstmænd stiller sig 
overlegent tvilende, særlig ligeoverfor denne sopsygdoms farlighed, 
saa er den tvil aldeles ubegrundet, men vi har jo al aarsag til at 
haabe, at -de ikke paa en altfor -voldsom maade maa blive revet ud 
af den. 
Et træ, som har været plantet i stor mængde her ved Bergen, 
er lærken, et træ, der har den yderst fordelagtige egenskab at vokse 
overordentlig raskt, og som med sit fine lysgrønne bardække tager 
sig udmerket ud om sommeren. Saa ser. det jo rigtignok til gjen- 
gjæld lidt sørgeligt ud om vinteren med sine tynde nøgne grene. 
Om lærken sagde en forstmand, som har stor erfaring angaaende 
forholdene ved Bergen, at den her. „sjelden blir mere end 30 aar 
gammel. “ Det er ogsaa utvilsomt rigtig. Enkelte træer kan vel naa 
den dobbelte eller tredobbelté alder, de fleste dør imidlertid, før de 
er 30 aar gamle, og ofte meget tidligere. 
Aar sagen hertil ligger ikke i ugunstige klimatiske torholde, eller 
i jordbundens beskaffenhed, hvad man for lærkens vedkommende kunde 
ledes til at tro, fordi det ikke hører hjemme hos os, men er indført 
fra mellemeuropas bjergegne. Aarsagen er, saavel i de bergenske 
som i de jæderske plantninger, hvor det samme forhold har vist sig, 
en snyltesop, der angriber barken paa grenene og stammen og dræ- 
ber de angrebne organer. 
Hvis de gjør dem en tur op i fiøifjeldsplantningen og undersøger 
stammerne paa et dusin af de unge lærketræer, saa vil de sikkert paa 
flere af dem, helst nede ved jordoverfladen, kunne bemerke større og 
mindre saar omtrent som de paa fig. 4 afbildede. Stammen er paa 
den ene side indsunken, paa den modsatte ligesom ophovnet, og om¬ 
kring det indsunkne sted er barken uregelmæssigt opsprukken. Og 
