264 
er kræftsaaret — saaledes kaldes beskadigelsen, der aar efter aar gri- 
ber om sig istedetfor at helbredes paa naturlig maade — er kræft¬ 
saaret gammelt nok, saa er gjerne hele stammen fladtrykt paa det syge 
sted, eller kronen er borttørket og dermed træet ødelagt. Det sidste 
bliver tilfældet, saasnart saaret har grebet om sig saaledes, at den 
dræbte bark danner en ring rundt hele stammen. Én slig beskadi¬ 
gelse er der intet træ som taaler, idet den afbryder transporten af 
stoffer fra kronen til rødderne. Herved sultes rødderne ihjel og det 
har atter tilfølge, at den overjordiske del tørker bort og gaar tilgrunde. 
Hos de allerfleste lærker, som er angrebne af disse kræftsaar bliver 
dette træets endelige skjæbne. Der kan hengaa mange aar, hvor 
soppen og træet kjæmper om herredømmet, hvor stammen vokser i 
b , r 
Fig. 5. Grj ennemsnit gjennem lærkegren med paasiddende frugtlegeme af 
kræftsoppen: 
bredden og bliver fladtrykt, forat hindre saaret fra at komme rundt 
kunde man næsten sige; men tilslut ligger gjerne træet under i kam¬ 
pen. Saa liden fienden er, saa udholdende er den ogsaa, og kun de 
kraftigste og mest hurtigvoksende individer formaar derfor i længden 
at staa imod. 
Betragter man de farlige kræftsaar nøiere, saa ser man paa eller 
omkring det indsunkne sted — og det hele sommeren udover — en 
del runde skiver, som sidder paa en kort stilk, saaledes som gjennem- 
snittet fig. 5 viser os, og som maaler 1—2 mm. i gjennemsnit. Skiverne 
har omtrent form som et af de kortstilkede kagefade, konditorne bru- 
ger, kun at randen er noget opoverbøiet. Denne rand (r) saavelsom hele 
ydersiden af skiven er hvid, bunden (b) derimod smukt, rødgul, saa frugt- 
legemerne — for det er det selvfølgelig — er noksaa iøinefaldende. 
