275 
paa den submarine skraaning af et synkende land og som har udviklet 
sig til et langt strandrev. Revets rand vokser da stadig opad og 
holder sig i havfladen. De dele af revet derimod, som ligger mellem 
revranden og stranden, synker hurtigere end de derværende spæde 
koraller formaar at bygge, og der danner sig da en kanal, som stadig 
bliver bredere og dybere, og som adskiller det synkende land fra den 
høie revrand. Denne kanal — lagunekanalen — er seilbar og rolig 
og byder sømanden et velkomment tilflugtssted. 
Af det tidligere strandrev ser man nu ikke andet end randen og 
denne kaldes nu vol dr ev, Voldrevene er meget lange og smale, vold- 
agtige rev, som rager op fra en anseelig dybde og paa lange stræk- 
s* a" ...cf... a" ^3 
Dannelsen af koralrev rundt kysten af en synkende ø. 
(S x viser den oprindelige vandstand, da det med sort betegnede strandrev A 
dannedes; imidlertid senk strandlinien landsomt til S 2 , og samtidig voksede revet 
opover ved dannelsen af det skrafferede parti. Dette er høiest ved yderranden 
(AJ, som derfor danner et vol drev rundt kysten (Bj) af den minkende ø. 
Tænker vi os at denne forsvinder ganske, saa vandstanden angives ved linien 
S 3 og at samtidig revet vokser videre opover til det fylder det af den prikkede 
linie begrænsede omraade, saa er der dannet en atol A”, der angiver lagunen C\) 
ninger løber parallelt med den nærliggende kyst. Havet mellem 
voldrevet og kysten er temmelig dybt om end ikke saa dybt som det 
udenfor revet liggende hav. Revets yderside falder temmelig steilt af, 
indersiden skraaner langsommere. Den største del af voldrevet viser 
sig som en banke, af hvilken kun enkelte dele rager nogle faa meter 
op over havfladen. 
Yar det sted, paa hvilket revet satte sig, ikke den undersøiske 
skraaning af et fastland, men af en liden ø, saa vil der ogsaa danne 
sig et saadant voldrev; men dette vil dog ikke danne en langstrakt 
vold, men en mere eller mindre fuldstændig ring, der i større eller 
mindre afstand omgiver den synkende ø (smlgn. fig.). 
Gaar nu synkningen saa langt, at øen bliver aldeles oyerskyllet, 
18 * 
