277 
mod nord over indlandsisen til den sydlige ende af Humboldtgletscheren, 
i nærheden af hvilken der, hvis veirforholdene tillader det, skal ned- 
lægges et depot af levnetsmidler. Vinteren 91—92 er forbeholdt for- 
beredelserne til slædeturen i kommende sommer; slæder, klæder og 
alslags andre brugsgjenstande bliver forfærdigede eller bragt i orden, 
og der foretages i størst mulig udstrækning øvelser i skiløb, hvortil 
fortrinsvis den jævne overflade af Inglefield-bugten ved bunden af 
Whale-sound egner sig. Tidlig paa vaaren bry der fire eller fem mand 
op for med samtlige slæder og hunde at trænge frem over indlands¬ 
isen til Humboldtgletscheren, mens en mand bliver tilbage ved huset. 
Er forholdene gunstige for slædereisen, saa trænger ekspeditionen 
videre frem til enden af Petermanns-fjord (90 sømil); her oprettes et 
depot og to eller tre mand fortsætter reisen med slæder og hunde og 
med rigelig forsyning af levnetsmidler, mens en eller to mand med 
de overflødige tomme slæder og de tilhørende hunde vender tilbage 
til Whale-sound, hvor de sammen med det tilbageblevne medlem af 
ekspeditionen -anstiller meteorologiske iagttagelser og foretager ind- 
samlinger. 
Slæde-afdelingen drager fra enden af Petermanns-fjord til enden 
af Sherard-Osborne-fjord (120 sømil), opretter der et depot og trænger 
videre frem til enden af Meigs-fjord (110 sømil), hvor der atter ned- 
lægges en forsyning af levnetsmidler, hvorefter den forsøger at naa 
frem til nordspidsen af Grønland, antagelig 100—200 mil nordenfor. 
Er dette maal naaet, og saaledes ekspeditionens hensigt opfyldt, saa 
vender afdelingen tilbage til Whale-sound, støttet til de forskjellige 
depoter, den har oprettet paa opturen. 
Ekspeditionens personale skal bestaa af chefen og en stedfortræder 
for ham, en læge og to eller tre energiske og kraftige unge folk. 
Paa arktiske reiser er enhver forøgelse af personalet ud over det 
strengt nødvendige ene og alene en kilde til hindringer og til fare, og 
det antal, som skal trænge længst frem mod nord bør derfor ikke være 
mere end to eller tre. De af Greely-ekspeditionen udsendte forsknings- 
ture udførtes altid af to eller tre mand og i Schwatkas største slæde- 
tur deltog kun fire personer. Payer begyndte sin forskningsreise paa 
Eranz-Josefs land med syv mand, men fandt, at det var formeget, og 
efterlod derfor de fire paa veien forat fortsætte med bare to. Nan¬ 
sens ekspedition bestod af seks mand og min egen i 1886 af blot to. 
Holms ekspedition til østkysten i 1886 talte omtrent fire hvide, og 
