286 
klar himmel i vintermaanederne, desto høiere bliver temperaturen. 
Den kolde luft siger nemlig paa grund af sin større tyngde ned i 
dalene, der paa en maade om vinteren bliver til en slags kjældere, 
hvor der næsten stadig opbevares afkjølet luft. Men tiltrods herfor 
saa viser det sig dog, at udstraalingen oppe i fjeldene paa grund af 
den tyndere luft er sterkere end nede i dalene. Dette har jeg ogsaa 
havt anledning til at undersøge i stille roligt veir oppe i høifjeldet,' 
men iagttagelserne har ogsaa vist, at den paa denne maade afkjølede 
luft kun i ganske enkelte, specielle tilfælde er- forbleven i ro oppe 
paa fj eldet, næsten altid har jeg kunnet merke en nedstigende strøm, 
der har bragt den kolde luft til de dybere dale. Paa is- og snebe- 
dækkede vande, uden udprægede dalfører ned til hoveddalen, har jeg 
fundet, at temperaturen ikke alene er langt, lavere end rundt omkring 
paa høiderne, men ogsaa lavere end i dalen dybt under. 
Som et anhang vil jeg omtale et interessant fænomen, som jeg 
iagttog oppe paa ijeldet mellem Hemsedal og Lærdal. Den 7de 
januar 1891 drog jeg ved nitiden om morgenen fra stationen Bjøberg 
øverst i Hemsedal over fj eldet til Sogn; veiret var lidt koldt (-f- 17°) 
og næsten aldeles klart, kun i sydøst drev der endel taagebanker 
nedigjennem dalen, ligesom der viste sig ganske svage og isolerede 
taagepartier enkelte andre steder. Ved halvellevetiden om formiddagen 
var høiden naaet ved Eldrevandet, som paa alle kanter er omgivet af 
fjelde. Solen hævede sig netop over tinderne omtrent i syd, men var 
ligesom indhyllet i et taagedække, der bragte den til at lyse med et 
eget, rødt skjær; f)eldene rundt omkring laa dog fuldt solbelyste, thi 
med undtagelse af nogle smaa skybanker i nordvest og de tidligere 
omtalte i syd var himmelen nu klar og blaa. 
Pludselig opdagede jeg ret frem et merkeligt syn, der hurtig 
filtog i klarhed. I høide med tinderne af fjeldrækken i nordnordvest 
strakte der sig et mørkegraat, horisontalt taagebælte, der ligesom et 
smalt bændelbaand indhyllede de høieste toppe, som jeg antager laa 
et par kilometer ijernede. Betydeligt nærmere, men, som det fore¬ 
kom mig, ret over det sorte bændelbaand, hvælvede der sig fra spid- 
sen paa § eldet i øst for Eldrevandet til toppen af det ijeld vestenfor, 
ved hvis fod vi gik, en hvid bue, der en stund endog var dobbel. 
Synet var ualmindelig vakkert og imponerende og lignede en mægtig 
triumfbue, da begge dens ender hvilede direkte paa fjeldtinderne; 
farven var melkegvid og stak skarpt af mod den mørkeblaa himmel. 
