288 
tet,' var ligesaa sterk som første gang, blev edderkoppen dog siddende^ 
ganske rolig; .den lod sig ikke anden gang narre. De tre øvrige var 
ligesaa standhaftige. 
Kan man ikke med god grund gaa nd fra, at de har ladet sig 
belære af første gangs narreri, og naar de saa anden gang har seet 
denne lille tingest hage sig fast i nættet, har de reflekteret som saa: 
„Det er jo ingen flue; det er bare — Gud ved hvad — noget, som 
det store trold der vil narre os med; men vi edderkoppe er listigere 
end saa; vi lar os ikke saaledes tage ved følehornene/ 4 
Her er et andet eksempel. 
Dor mange aar siden hængte jeg op en rugekasse paa en husvæg 
hjemme i mine forældres gaard paa Hamar. Eørste sommer stod 
leiligheden tom; anden sommer tog en rødstjærtfamilie den i besiddelse. 
Det derpaa følgende aar kom — sandsynligvis den samme — rød- 
stjærtfamilien igjen, men fik da rivaler i et spurvepar, der ogsaa havde 
set paa leiligheden og havde synes godt om den. 
Resultatet af den korte, men heftige kamp var imidlertid, at rød- 
stjærtene tog sin gamle bolig i besiddelse. Dette gjorde spurvefatter 
arg, og han besluttede at tage sin hevn. En dag, jeg stod ude i 
gaarden, saa jeg spurven komme flyvende, smutte ind i rugekassen 
og komme tilbage med et rødstjærteg, som den slap ned, saa det, 
knustes, hvorefter den fløi sin vei. 
Det var den søde hevn. 
Den har sandsynligvis siddet paa et nærliggende tag og tænkt. 
som saa: „Hvis jeg knuser et eg for egteparret derover, saa vil det 
gjøre dem ondt, ligesom det gjør mig ondt, naar smaagutterne rapser 
mine. Og jeg skal, kraaken annamme mig, nok tage hevn for den 
tort, de har tilføiet mig ved at jage mig fra det fine hus derhenne 
paa væggen. 44 Og saa har kanske spurvemutter gydt olje i ilden ved 
paa alle arrige hunners vis at ærte: 
„Du er dum som en medemark, fatter, hvis du ikke knuser alle 
eggene derhennne. Havde jeg mod, som jeg har vilje, saa skulde jeg' 
høgen hakke mig, knække vingerne paa den fine kjærring derhenne. 44 
Ja, hvem ved, om der ikke forud for denne hevn kan være ført 
en saadan passiar mellem spurveparret. Eller i hvert fald en lignende. 
p. t. Kjøbenhavn, juli 1891. 
Adolf Skramstad. 
