Om papyrus. 
Der er neppe nogen gren af den menneskelige virksomhed, som 
er mere intolerant end tekniken. Dens fremskridt udrydder det over- 
levede meget fuldstændigere end verdenshistorien det forbigangne. 
I tekniken staar det nye ofte ikke i nogen sammenhæng med det 
forældede. Papirforbrnget er i vore dage umaadeligt, og fremdeles er 
det planter, som leverer materialet til fabrikationen. Men den engang 
saa berømte og høit skattede papyrus yder ikke mere det ringeste 
bidrag til denne tilvirkning. Den er forlængst afskediget og er næsten 
bleven til en mythe. Ja selv i sit hjemland Ægypten er den næsten 
fuldstændig forsvunden, og forgjæves ser den reisende i Nildeltaet efter 
de papyrusmarker, han kjender fra afbildninger paa de gamle min- 
desmerker. De botaniske haver er de steder, hvor papyrusen hyp¬ 
pigst træffes, og hvor man oftest mindes om tilværelsen af denne ær- 
værdige plante, som forlængst er afsat fra praktisk betydning. Allige- 
vel kan det hænde, at mange gjerne vil høre lidt om baade planten 
og det papir, man i sin tid fremstillede af den. Den historiske be- 
rømtheds glorie pleier sjelden at forfeile sit indtryk paa menneskene 
og er i regelen en god anbefaling for den gjenstand, man vil behandle. 
Papyrusplanten (cyperus papyrus) hører til cyperaceernes familie 
og er altsaa en nær slegtning af vore stargræs (carex) og konglesiv 
(scirpus), planter som den imidlertid langt overgaar ikke blot i histo¬ 
risk men ogsaa i æstetisk og botanisk interesse. Aldeles rette, tre- 
kantede stængler bærer paa toppen en mægtig dusk af blomsterbærende 
grene, der udspringer fra en bægerlignende krans af blade (fig. 1). 
Den til alle sider udoverfaldende, kugleformige skjærm ligner en palme- 
krone eller bedre en stor grøn fjerbusk, da de enkelte skjærmstraaler 
løber ud i tre ganske fine, tynde blade. 
19 
