292 
rusgrenen et andet: De fleste stængelstykker forbliver ganske korte, 
mens et enkelt forlænger sig overordentlig sterkt og vokser ud til det 
omtalte „skaft u , der bærer blomsterstanden. Derfor er dette ganske 
jevnt og uden blade. I spidsen bærer det en tæt krans af smaa 
blade (med yderst korte stængelstykker imellem), og midt i denne krans 
hæver der sig et kegleformigt podium, besat med skjæl (se fig. 2 a). 
I akselen af hvert af disse skjæl vokser der frem 5—10 skjærm- 
straaler (flg. 2 b), af hvilke hver ved grunden er omgivet af en rør- 
formig skede. Disse skjærmstraaler er omvandlede grene eller skud, 
paa hvilke blomsterne sidder. I fig. 3 b er en hel saadan straale af- 
bildet, nedentil omgivet af sin skede, oventil bærende tre tynde, traad- 
formige blade og mellem dem et par akslignende blomsterstande 
(fig. 3 a). 
Blomsterne er hos papyrusen smaa og lidet iøinefaldende, men 
planten gjør paa grund af sin merkelige opbygningning et særdeles 
elegant indtryk. Afbildningen af en enkelt papyrus st ængel som den 
paa fig. 1 ser kanske noget stiv ud; naar planterne vokser i tætte 
buskadser, tusenvis sammen, og de slanke stængler bøier sig i vinden, 
saa forsvinder dette indtryk af stivhed ganske, og man kan neppe 
tænke sig noget yndefuldere vegetationsbillede. 
Det vilde imidlertid være forgjæves, om man i vore dage vilde 
søge efter papyrusmarker i Nildeltaet. Planter forsvinder i tidens 
løb paa samme maade som nationer, og fortrænges af andre, og der, 
hvor papyrusen voksede i svundne dage, dækkes jorden nu af rismar- 
ker, maisagre, bomuldsplantninger eller palmelunde. Da dens tid som 
materiale for papirtilvirkningen var forbi, saa ophørte man at frede 
