293 
den, og den fortrængtes af nyttigere planter, saa den nu først findes i 
Nubien og ved bredderne af den hvide og den blaa nil. Her trives 
den endnu i uforstyrret ro og danner, alene eller sammen med typha 
og cirundo , mægtige og ugjennemtrængelige buskadser langs strand- 
bredderne. Desuden findes den ved Tsadsøen og ved Niger. Den er 
idethele en udpræget afrikansk plante, skjønt der ogsaa forekommer 
mindre kolonier af den i andre verdensdele, f. eks. i Syrien og Palæ- 
stina, ved Euphrat og paa Sicilien. Idethele er dog dens udbredelse 
i vore dage ikke synderlig stor, og det er altid kun paa ølignendé 
pletter inde imellem den anden vegetation, at den finder de nødven¬ 
dige betingelser for sin trivsel. 
I oldtiden derimod tør vi gaa ud fra, at papyrusen forekom i 
hele Ægypten i lige hyppig udbredelse, som nu ved den hvide og 
blaa nil. I en mængde afbildninger fra hin tid leveres der bevis for, 
at planten forekom i Nildeltaet og at den maa have været almindelig 
udbredt fremgaar blandt andet af, at det hieroglyfiske tegn for lands¬ 
delen Nedreægypten var et landstykke, bevokset med papyrus 
En lignende stiliseret afbildning forekommer paa søilefødderne paa 
templet i Dendera og paa mange mindesmerker finder vi fremstillinger 
af jagter, der foregaar i papyrusbuskads, og af indhøstningen af de 
lange stengler og disses transport, sammenknippede i bundter, der 
bæres paa ryggen. 
Hvad papyrusens anvendelse i det gamle Ægypten angaar, saa 
lader det til, at en væsentlig side ved denne var anvendelsen som 
næringsmiddel. Denne omtales endog hyppigere end papirfabrikationen, 
skjønt begge vistnok har gaaet haand i haand, da det var rodstok- 
kene, som spistes, mens skafterne gjordes til papir og forresten og¬ 
saa til andre ting, som f. eks. reb. 
Herodot, som kalder planten for byblos fortæller saaledes: „Men 
byblosen, som vokser hvert aar, river de op af sumpenes mudder og 
skjærer det øverste af forat bruge det paa anden maade; det nederste 
derimod, som endnu er en alen langt, spiser eller sælger de. Men 
den, som vil gjøre sig byblosen ret smagelig, han steger den i en 
panne og fortærer den.“ 
Ogsaa senere forfattere omtaler byblosrodstokken som vigtigt 
næringsmiddel for de lavere klasser, men nævner tillige, at de lange 
straa (eller muligens blot den afskallede bast, det kan ikke sees af 
