297 
fastere bygning. Disse karbundter kunde ved første øiekast synes at 
være en ufuldkommenhed ved materialet, men er i virkeligheden en 
stor fordel idet de gjør papiret langt sterkere. I det kinesiske 
saakaldte rispapir, der er fremstillet af marven af ctralia papyrifera, 
mangler karbundter, men derfor er ogsaa dette papir langt mindre 
sterkt end det, som fremstilledes af papyrusstænglerne. 
Og var materialet velvalgt, saa gjælder det samme i lige høi 
grad om fabrikationsmaaden. Særlig var den korsvise sammenliming 
af stribelagene særdeles fornuftig, da papiret derved gjordes mindre 
tilbøieligt til at revne fra kanten af, og da arkene derved blev lige 
solide i alle retninger. Ogsaa fordelene ved liming af papiret havde 
altsaa ægypterne øie for, og trods det forskjellige materiale, liavde 
derfor deres papir egenskaber, der gjorde det temmelig ligt vort eget, 
som det rigtignok kvad udseende angaar ikke paa nogen maade kan 
konkurrere med. De gamle papyrusruller kar en skidden graagul 
eller brun farve, og man kan ikke uden videre gaa ud fra, at denne 
bare skriver sig fra alderen. Skjærer man en papyrusstengel over, 
■og lader den ligge kort tid i luften, saa mørkner snitfladen paa grund 
af en oksydationsproces, som træffes kos mange planter. Imidlertid 
er denne mørkning ikke lige sterk bestandig og er f. eks. langt ster¬ 
kere kos den i drivliusene dyrkede plante end kos den sicilianske 
papyrus. Derfor kan det nok være, at de forskjelliglieder i farve, 
som man kar iagttaget paa de gamle papyri, skriver sig fra forskj el- 
kgkeder i det anvendte materiale. 
Hvor umaadelig stort forbruget af papyrus var i oldtiden lærer 
vi ikke alene af, at det aleksandrinske bibliotkek indekoldt 400 000 
papyrusruller, men det fremgaar især af den kjendskab vi har til, 
hvormeget der blev skrevet i den græske og romerske verden. Fra 
Aleksandrien udførtes der over Grrækenland saa store mængder papir, 
at bøsten mangengang ikke var tilstrækkelig til dækkelse af behovet. 
Saaledes var der f. eks. under Tiberius et misvækstaar, som gjorde, 
at efterspørgselen ikke kunde tilfredstilles, og regjeringen lod derfor 
salget lede gjennem sine kommissionærer forat forhindre misbrug. 
Det fremgaar forresten med sikkerhed af forskjellige anførsler hos de 
gamle forfattere, at man ikke nøiede sig med at samle den vildtvoks- 
ende papyrus, men at planten var gjenstand for dyrkning i Nildeltaet. 
Imidlertid synes den keie industri at kave været bundet ved mono¬ 
poler, der forhindrede fabrikationen fra at følge med det stigende 
