314 
skyldig i en gjentagelse, som let vil undskyldes, naar jeg ikke gjør 
nogetsomhelst prioritetskrav gjældende. 
At dyrene meddeler sig til hverandre ved hjælp af sin uartiku- 
lerede røst er ingen tvil underkastet; det kan selv den simpleste iagt- 
tagelse og den almindeligste sunde fornuft overbevise os om. Men 
naar en kanarifugl kvi dr er ivei, til vi holder os for ørene, eller en 
nattergal synger i træernes skygge en vakker juninat, kan vi da følge 
og iidfinde betydningen af disse overgange, der snart er hurtige og 
rhytmiske, snart langt udtrukne, indtil de opløser sig i en trille, saa 
lang og saa ren, at den kunde bringe den dygtigste musiker til for¬ 
tvilelse. 
Digterne har til alle tider og hos alle folk talt om nattergalens 
sang; men deres begeistrede og sentimentale vers bringer os ikke 
nærmere til forstaaelsen af, hvad disse toner og triller betyder. Man 
siger nok, at hannen synger forat underholde hunnen, mens den ud- 
fører sit ensformige udklækningsarbeide, men denne løse paastand er 
ingen forklaring. Hvad der er let at komme paa det rene med er, 
at visse toner betyder, at en fare nærmer sig; fuglen udstøder da et 
hæst skrig og gjentager flere gange et trrre, trrre, som det er umu- 
ligt at tage feil af. Og hører man dette skrig, saa kan man være 
sikker paa, at der er en fiende i nærheden. Musiken giver plads for 
et angst- og advarselsskrig, som har tilfølge, at hunnen skynder sig 
at forlade redet. 
Hvad ved vi om kalkunens klukken, hvormed den i det uende¬ 
lige besvarer børnenes fløiten eller raab? Den er udentvil svar paa 
denne tiltale, men hvad betyder den. 
Hanens galen paa bestemte tider har visselig en betydning, men 
vi kjender den ikke. Om høsten, naar hanen galer gang paa gang 
en solklar eftermiddag mellem to og fire, saa opfatter bønderne det 
som en spaadom om, at der skal blive taage næste dag og i regelen 
slaar spaadommen ind. 
Hønerne forstaar ogsaa godt hanens røst: naar deres anfører og 
herre finder et sted, som er rigt paa føde, saa kagler den paa en 
ganske særegen maade, og straks samles hønsene fra alle kanter forat 
dele fundet med den. Den bar tydeligvis kaldt paa dem, og de har 
forstaaet dens raab. 
Alt dette viser tydeligt nok, at ogsaa det uartikulerede sprog 
