315 
kan have sin ganske bestemte betydning, og eksemplerne herpaa kunde^ 
øges ganske betydeligt ved at gjennemgaa de forskjellige dyregrupper. 
Hunden, dette yderst intelligente dyr, viser sin kjærlighed til sin 
herre ved, naar clette ser ham igjen efter en tids fravær, at udstøde 
eiendommelige, klagende lyd, som veksler efter graden af den glæde. 
den føler. Ingen kan forveksle disse lyd med de, den giver fra sig,, 
naar den forfølger en person, den ikke liker eller træffer en anden, 
hund, som ikke tiltaler den, og som den gjør sig færdig til at angribe.. 
Men det er neppe nødvendigt at minde om disse og mange andre-, 
lignende kjendsgjerninger, som den allersimpleste iagttagelse lærer os. 
Særlig interessant er det derimod at studere gaardshundens røst- 
om natten ude paa landet. 
Hvis en hund gjør et sted i nærheden, saa svarer hunden paa 
en ganske særegen maade. Den giver nogle bjæf, standser derpaa, 
synes at lytte, begynder igjen, og standsef. atter for saa endelig at, 
slutte sin afbrudte gjøen, sine svar kunde man gjerne sige, med nogle, 
stødvise bjæf, der begynder meget kraftigt, men aftager i styrke mod 
slutten. I regelen hæver den under denne slutningstirade hovedet i 
veiret og bøier det bagover, som det synes forat sende lyden videst, 
muligt udover. Det har ofte hændt, naar jeg sad inde i huset og 
hørte gaardshunden bjæffe paa denne maade, at jeg har aabnet vin¬ 
duet og overbevist mig om, at denne gjøen var svar til en anden 
hund, som jeg ikke kunde høre med vinduet lukket, men hvis bjæf' 
jeg nu hørte afvekslende med hushundens, som svar paa dennes. 
I dette tilfælde tinder der utvilsomt meddelelse af indtryk sted,*; 
den ene vogter er bleven opmerksom paa en eller anden usædvanlig 
lyd og har meddelt sin iagttagelse til den anden. 
Eller lad os tage et andet eksempel, der er lidet kjendt, idet- 
mindste i tæt bebyggede egne. Det støtter sig til en oplevelse en 
vinter, jeg tilbragte i Perigord. 
Vi havde flere nætter lagt merke til, at de tre gaardshunde, to- 
hanhunde, en gammel og en ung, samt en tispe, hylte paa en ganske 
eiendommelig maade omtrent ved midnat. En nat især, mens de holdt, 
paa med denne koncert, som var meget lidet behagelig, med det samme 
man netop var sovnet ind, afbrødes deres hyl af skrig, der havde ; 
lighed med dem, hunde udstøder, naar de prygles, men dog var noget, 
forskjellige fra disse, udenat det er mulig at angive forskjellen med 
